Справа № 466/3306/24 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В. В. 
Провадження № 22-ц/811/2559/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 квітня 2026 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Хоцяновича О.В.,
з участю: заявника  ОСОБА_1 , 
його представника – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 липня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, ОСОБА_3 , про визнання особи недієздатною та призначення опікуна,

встановив:
У березні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною та призначити його опікуном матері.
В обґрунтування заявлених вимог заявник покликався на те, що  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його матір`ю, має інвалідність першої групи безтерміново, у 2021 році в неї діагностовано цереброваскулярну хворобу (ЦВХ) 3-го ступеня, когнітивний дефіцит з множинним лакунарним гострим порушенням мозкового кровообігу (ГПМК) в обох півкулях головного мозку, порушення статики координації та ходьби, розсіяний склероз, млява геміплегія, що спричинило появу психічних розладів, внаслідок чого не повною мірою здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього нагляду та догляду, який він їй забезпечує, оскільки проживає разом із матір`ю, а інших членів сім`ї, які б могли надати такий догляд немає. При цьому, зауважує, що  ОСОБА_3 ще в 1993 році розлучилась з чоловіком, а її мати (баба заявника) – ОСОБА_4 , 1935 року народження, є особою похилого віку. 
У червні 2025 року Шевченківська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, звернулася до суду в інтересах ОСОБА_3 з поданням про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном недієздатної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною.
У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про призначення його опікуном недієздатної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в задоволенні подання Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (органу опіки та піклування) про призначення опікуном недієздатної фізичної особи – відмовлено.
Строк дії рішення про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною встановлено на два роки, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.
Рішення суду в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 опікуном над визнаною судом недієздатною ОСОБА_3 оскаржив заявник ОСОБА_1 , просив його в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимогу про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_3 задовольнити. 
В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник покликався на те, що наявність у нього рідного брата, який постійно проживає за кордоном, не є законною підставою для відмови у призначенні заявника опікуном.
Додає, що наявними у справі документами підтверджується, що його рідний брат – ОСОБА_1 проживає постійно за кордоном, фактично змінив постійне місце проживання з України на ОСОБА_5 більше 10 років тому, достовірність пояснень заявника підтверджується довідкою про склад сім`ї та актом обстеження житлово-побутових умов, де рідний брат заявника не згадується у зв`язку з його відсутністю за адресою місця проживання заявника та їхньої матері.
Також просить врахувати, що його рідний брат не звертався із заявою про призначення його опікуном і не претендує на такий статус у зв`язку з неможливістю виконання обов`язків з опіки над матір`ю у зв`язку з постійним проживанням за межами України.
Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги вказані обставини й те, що реєстрація місця проживання не породжує обов`язок особи постійного проживання за цією адресою.
Окрім того, зазначає, що суд не врахував, що загальні вимоги Правил опіки та піклування вказують на те, що орган опіки та піклування вивчає придатність осіб для призначення їх опікунами з урахуванням забезпечення підопічним найкращих умов для їхньої матеріальної та соціальної життєдіяльності. Орган опіки та піклування відхиляє осіб, які не можуть претендувати на статус опікуна, за наявності визначених у Правилах підстав. Якщо підстав для відхилення заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном над його матір`ю немає, орган опіки виносить подання про доцільність призначення особи опікуном, а отже, у суду немає підстав не приймати долучене органом опіки до справи подання про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над його недієздатною матір`ю. 
Вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для визнання подання органу опіки та піклування незаконним або таким, що суперечить інтересам особи, яка може бути визнана недієздатною.
Наголошує, що отримання відстрочки від мобілізації у зв`язку з призначенням опікуном недієздатної особи є законодавчо передбаченим правом заявника та у жодному разі не може трактуватись як підстава для відмови у задоволенні вимог про призначення опікуном, тому такі висновки суду першої інстанції є нічим іншим, як протиправне обмеження прав сина у реалізації його статусу опікуна над рідною матір`ю, та окремих аргументів на їх спростування не потребують.
В судове засідання апеляційного суду 24.03.2026 року після оголошеної перерви інші учасники справи, окрім сторони заявника, повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто у їхній відсутності.
Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 02.04.2026 року о 12:50.
Заслухавши пояснення сторони заявника в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
За вимогами статті 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.
Частиною другою статті 294 ЦПК України передбачено, що з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.
У частині третій статті 294 ЦПК України зазначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. 
Відповідно до частини четвертої статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.
Так, зокрема, за вимогами статті 299 ЦПК України, норма якої є спеціальною, справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоров`я.
Згідно з приписами частини першої статті 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.
Таким чином, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.04.2022 року (справа №712/10043/20).
Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 56 ЦК України).
Згідно з підпунктом 4 пункту «б» частини першої статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері соціального захисту населення належать делеговані повноваження щодо вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування.
Згідно із статтею 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Частиною першою статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Відповідно до статті 62 ЦК України, опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Згідно з частинами третьою – п`ятою статті 63 ЦК України, фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.1999 року №34/166/131/88 (далі – Правила).
Так, відповідно до пункту 1.1 Правил, опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.
Органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад (пункт 1.3, 1.4 Правил).
Рішення органів опіки і піклування про призначення чи звільнення опікунів і піклувальників від виконання своїх обов`язків, а також з інших питань опіки і піклування можуть бути оскаржені в установленому законом порядку (пункт 1.8 Правил).
Відповідно до пункту 2.1 Правил, опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника). Рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному органові опіки та піклування стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування.
За пунктом 3.1 Правил, для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.
Таким чином, наведеними вище нормами матеріального та процесуального права визначено порядок призначення опікуна для недієздатної особи і вимоги, яких повинен дотримуватись орган опіки та піклування при підготовці відповідного подання.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7), і вони проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено відміткою у паспорті про зареєстроване місце проживання (а.с.3-5, 8-10), а також будинковою книгою та актами №6/72 від 12.03.2024 року, №25-14 від 02.05.2025 року обстеження матеріально-побутових умов (а.с.21-26, 108) та відомостями з Реєстру Львівської міської територіальної громади (а.с.107).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю І групи, підгрупа «Б», загального захворювання, безтерміново, у зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду та допомоги (а.с.13).
Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірваний 26.01.1993 року, актовий запис №32 (а.с.12). 
Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №1519 від 24.10.2024 року (а.с.62-63), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає хронічним, стійким психічним розладом у формі органічної деменції, за своїм психічним станом нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Заяву за вх. №3-Б-8891/АП-Ш-36 від 27.05.2025 року про призначення опікуном своєї матері – недієздатної ОСОБА_3 до органу опіки та піклування подав заявник ОСОБА_1 (а.с.98). 
Відповідно до висновку про стан здоров`я, виданого 30.04.2025 року ТОВ «Медичний центр «Добромед» (а.с.109), заявник ОСОБА_1 є здоровим та може бути опікуном.
Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї встановлено, що окрім заявника, з недієздатною ОСОБА_3 проживає її мати – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За наслідками розгляду заяви, орган опіки та піклування визнав за доцільне призначити заявника ОСОБА_1 опікуном своєї матері – ОСОБА_3 , визнаної судом недієздатною.
Заяв від інших родичів недієздатної до органу опіки та піклування не надходило.
Згідно з витягом з протоколу №12/25 засідання опікунської ради при Шевченківській районній адміністрації Львівської міської ради від 05.06.2025 року (а.с.96-97), на засіданні опікунської ради було встановлено, що фактично з недієздатною ОСОБА_3 проживає її мати – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (у віці 90 років) та заявник – ОСОБА_1 , оскільки інший її син – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває за кордоном 9 років, на підтвердження чого надано копію відкритої візи терміном до 12.09.2027 року та копію закордонних водійських прав (а.с.116-117).
Таким чином, з урахуванням наведеного й того, що подані заявником документи були належним чином оформлені та їх перелік відповідав вимогам Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 року №34/166/131/88, одноголосно прийнято рішення про доцільність призначення заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном його матері – ОСОБА_3 , яке оформлене поданням органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 10.06.2025 року (а.с.93-95).
Отже, за встановлених обставин, не було підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Водночас, відмовляючи у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про призначення його опікуном матері, суд першої інстанції визнав неналежними доказами подані копії заяви та закордонного паспорту про те, що інший син недієздатної ОСОБА_3 в дійсності не може бути опікуном матері у зв`язку з його перебування за кордоном, оскільки такі документи не були завірені належним чином та не перевірені органом опіки та піклування.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки за вимогами статті 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, в тому числі, шляхом витребування необхідних доказів за власною ініціативою.
Отже, суд першої інстанції, для усунення сумнівів у достовірності поданих доказів, повинен був роз`яснити заявнику право подати належним чином засвідчені документи на підтвердження факту перебування його рідного брата за кордоном.
Такі документи, засвідчені апостилем, сторона заявника надала апеляційному суду в оригіналі, після дослідження яких до справи долучено їх копії (а.с.174-186).
З досліджених письмових доказів встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває за кордоном в Канаді (дата закінчення строку дії документа – 12.09.2027 року), має посвідчення водія (дата видачі 29.08.2023 року).
Своєю заявою від 03.06.2025 року ОСОБА_1 засвідчив, що у зв`язку з перебуванням за кордоном не може здійснювати опікунство над своєю матір`ю.
Таким чином, лише заявник, який на даний час фактично проживає разом із матір`ю, може опікуватись нею і має визначені законом підстави для призначення його опікуном матері. 
Суд першої інстанції наведених вище норм матеріального та процесуального права в повній мірі не врахував, не з`ясував усіх обставин, що мають значення для справи, що призвело до помилкових висновків суду про відмову у задоволенні вимоги заявника про призначення його опікуном матері, визнаної судом недієздатною, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про задоволення цієї вимоги та призначення заявника ОСОБА_1 опікуном недієздатної ОСОБА_3 , згідно з поданням органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради.
В решті, рішення суду не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
ухвалив:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 липня 2025 року в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про призначення його опікуном недієздатної ОСОБА_3 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким цю вимогу задовольнити.
Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), опікуном недієздатної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
В решті рішення суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 02 квітня 2026 року.

Головуючий       С.М. Бойко

Судді:        С.М. Копняк

А.В. Ніткевич