ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5164/21 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді Коротких А.Ю.,
суддів Сорочка Є.О.,
Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення головного державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеремета Олександра Вікторовича, прийняте у формі повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 02.04.2021 року.
Зобов`язано Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (код: 34967593, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про прийняття до примусового виконання виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 року у справі №820/851/17 щодо стягнення на користь ОСОБА_1 судового збору у сумі 1280,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" Костенка Ігоря Івановича та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2025 Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року залишено без змін.
27 січня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій остання просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача судові витрати у сумі 52000 грн. на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань.
28 січня 2025 року було сформовано запит до суду першої інстанції про витребування справи № 320/5164/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - для вирішення вищезазначеного питання про стягнення витрат на правничу допомогу.
28 січня 2026 року було сформовано повторний запит до суду першої інстанції про витребування справи № 320/5164/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - для вирішення вищезазначеного питання про стягнення витрат на правничу допомогу.
02 лютого 2026 року було втретє сформовано запит до суду першої інстанції про витребування справи № 320/5164/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - для вирішення вищезазначеного питання про стягнення витрат на правничу допомогу.
02 березня 2026 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла справа № 320/564/21 для вирішення вищезазначеного питання про стягнення витрат на правничу допомогу.
Сторони були належним чином повідомлені про дату апеляційного розгляду справи - 16 березня 2026 року, проте у судове засідання не з`явилися. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що вказана заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 6,7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до положень ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16.
На обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано: копію договору про надання правничої допомоги від 12 квітня 2021 року; копію угоди від 03 лютого 2023 року про надання правової допомоги від 12 квітня 2021 року; копію акту передачі-прийняття наданих послуг від 27 січня 2025 року до договору про надання правничої допомоги від 12 квітня 2021 року.
Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.03.2019 року в справі №753/23491/16 витрати на правову допомогу стягуються й у разі вчинення інших дій, безпосередньо пов`язаних з наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови в задоволенні вимог про їх відшкодування.
Однак, суд зазначає, що відповідно до наданих позивачеві послуг, згідно з актом від 27 січня 2025 року, в останньому виокремлені послуги із здійснення особистого прийому, структуризація документів та підготовка заяв до виконавця, надання роз`яснень клієнту з питань стягнення витрат на правову допомогу, при тому, що складання позовної заяви фактично охоплює та включає в себе таку послугу, адже на думку суду це є дії, що направлені на досягнення одного результату, яким в даному випадку є підготовка позовної заяви.
Колегія суддів зазначає, що предмет спору стосувався суми стягнення у розмірі 1280,00 грн, дана адміністративна справа не відноситься до категорії складних, де в контексті спірних правовідносин вже існує численна усталена судова практика, на яку зокрема зроблено посилання позивачем у позовній заяві.
Тому заявлена вимога щодо стягнення судових витрат у розмірі 52000 грн є неспівмірною з предметом спору та складністю справи.
Відповідно, суд зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019 року, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність, суд приходить до висновку про стягнення з Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 3500 грн., що відповідає вимогам розумності та співмірності.
Керуючись статтями 132, 134, 139, 143, 241, 242, 243, 252, 308, 311, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 3500 грн.
В задоволенні іншої частини заяви - відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.