ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

26.03.2026	м. Суми	Справа № 920/1728/25	

Господарський суд Сумської області у складі судді Вдовенко Д.В.,
за участю секретаря судового засідання Шишло Н.С.,

Розглянувши в порядку загального позовного провадження справу № 920/1728/25
за позовом Фізичної особи – підприємця Лаврика Ігоря Васильовича ( АДРЕСА_1 )
до відповідача Сахна Олександра Григоровича ( АДРЕСА_2 )
про розірвання договору, стягнення 19 000 доларів США,

представники учасників справи:
від позивача – не з`явився;
від відповідача – не з`явився; 

УСТАНОВИВ:

Позивач подав позовну заяву, в якій просить суд: 1) розірвати договір про спільну господарську діяльність від 22.05.2019, укладений між сторонами; 2) стягнути з відповідача 19 000 доларів США безпідставно утриманих коштів.
Ухвалою від 09.01.2026 Господарський суд Сумської області відкрив провадження у справі № 920/1728/25, відмовив у задоволенні клопотання Фізичної особи – підприємця Лаврика Ігоря Васильовича про витребування доказів; призначив підготовче засідання з повідомленням сторін на 10.02.2026, 12:30; надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву; надав позивачу семиденний строк для подання відповіді на відзив; надав відповідачу семиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 
17.01.2026 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 284 від 19.01.2026), в якому просить суд у задоволенні позову відмовити повністю. Відповідач зазначає, що між стороними був укладений договір про спільну діяльність від 22.05.2019 за умовами якого сторони домовились про організацію спільної діяльності щодо надання послуг населенню в сфері харчування з метою одержання прибутку (п. 1.1 договору). Сторонами були здійснені внески передбачені п. 2.2 договору. З моменту укладення договору сторони деякий час здійснювали активну діяльність. Проте спільна діяльність не приносила прибитку, що у подальшому призвело до закриття кафе та продажу накопиченого обладнання. Відсутність прибутку від спільної діяльності обумовлена відсутністю досвіду, недостатністю розуміння ринку у сфері харчування, завищеними очікуваннями від діяльності та іншими обставинами, які не залежали від сторін. 
24.01.2026 позивач подав відповідь на відзив (вх. № 405 від 26.01.2026), в якій просить суд задовольнити позовні вимоги. Позивач зазначає, що між сторонами був укладений договір про спільну діяльність. Однак, відповідач 03.12.2019 припинив діяльність фізичної особи-підприємця. Укладаючи договір про спільну діяльність відповідач діяв лише з корисливих мотивів – заволодіння коштами позивача, введення в оману позивача щодо спільної діяльності. Відповідач не надав доказів щодо витрачання коштів, які були внесені позивачем в спільну діяльність. За оренду приміщення на момент підписання договору вже були наявні боргові зобов`язання про що відповідач не повідомляв позивача; жодних договорів по найму персоналу, найму в оренду приміщення не було вчинено зі сторони відповідача; франшизи не було придбано; робочий персонал так і не оформили. Відповідач не повідомив позивача про укладений ліцензійний договір № 1 між ним та фізичною особою – підприємцем Єрмаковим Євгенієм Анатолійовичем. Жодних повернень від відповідача вкладених коштів та прибутку позивач не отримував. У липні місяці 2020 року позивачу стало відомо про те, що відповідач припинив свою діяльність, як фізична особа – підприємець, тому позивачем відразу було спрямовано на адресу Сумської місцевої прокуратури заяву про вчинення кримінального правопорушення за фактом ч. 2 ст. 190 КК України (шахрайство). 17.07.2020 Сумським відділом поліції Головного управління національної поліції в Сумській області було відкрито кримінальне провадження за № 42020201010000248 за ч. 2 ст. 190 КК України. 
Ухвалою від 06.02.2026 господарський суд задовольнив заяву представника позивача (вх. № 492 від 03.02.2026) про участь у судових засіданнях у справі 920/1728/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
У судовому засіданні 10.02.2026, за участю представників позивача та відповідача, суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 12.03.2026 о 14 год. 30 хв.; забезпечення участі представнику позивача у судовому засіданні 12.03.2026 о 14 год. 30 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.
У судовому засіданні 12.03.2026, за участю представників позивача та відповідача, суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 26.03.2026 о 10 год. 00 хв.; забезпечення участі представнику позивача у судовому засіданні 26.03.2026 о 10 год. 00 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.
Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарський суд, в межах наданих йому повноважень, створив належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. 
22.05.2019 між сторонами укладений договір про спільну діяльність відповідно до умов якого сторони домовились про організацію спільної діяльності в сфері надання послуг населенню в сфері харчування з метою одержання прибутку (п. 1.1. договору).
Відповідно до п. 1.2. договору сторони зобов`язуються діяти спільно шляхом об`єднання майна, грошових коштів і зусиль і (або) шляхом користування в спільній діяльності раніше створених сторонами програмних засобів.
Згідно з п. 1.3. договору на момент підписання договору сторони домовились, що спільна діяльність буде вестися через створення та реєстрацію Фізичної особи - підприємця Сахно Олександра Григоровича.
За умовами п. 1.4. договору сторони домовились, що майно створене за рахунок внесків обох сторін буде перебувати на балансі ФОП Сахна Олександра Григоровича.
У пункті 1.5. сторони домовились, що для досягнення спільної мети п. 1.1. будуть вживатися заходи по найму персоналу, найму в оренду приміщення та купівлі франшизи. 
Пунктом 2.1. договору визначено, що грошові (або майнові) внески в спільну діяльність будуть рівнозначні для обох сторін та будуть становити на момент підписання договору суми рівні еквіваленту 19 000 доларів США або 499 700 грн за курсом 26,30 грн за 1 долар США.
На момент підписання договору сторони зробили такі грошові (або майнові) внески в спільну діяльність: Сахно Олександр Григорович вніс майновий внесок в повному розмірі зазначеному в п. 1.4. (згідно з переліком майнових та немайнових активів, обладнання та товарно-матеріальних цінностей, зазначених в додатку 2 до договору); Лаврик Ігор Васильович вніс суму готівкою в розмірі 19 000 доларів США або 499700 грн за курсом 26,30 грн за 1 долар США.
Частка сторони 1 складає 50%.
Частка сторони 2 складає 50% (п. 2.2. договору).
Згідно з п. 3.1., 3.2., 3.3., 3.4. договору для досягнення цілей за договором сторони зобов`язуються: спільно проводити консультації для обговорення питань спільної діяльності; сторони мають право здійснювати взаємний контроль над діяльністю один одного у рамках договору шляхом перевірки бухгалтерських і інших документів; кожна із сторін має право привертати для виконання своїх зобов`язань за даним договором третіх осіб, беручи на себе відповідальність перед другою стороною за їх дії; всі необхідні витрати учасники договору зобов`язуються покривати за рахунок внесених внесків, а при їх недостатності порівну.
Відповідно до п. 6.1. договору всі доходи, що отримуються у результаті спільної діяльності, використовуються, в першу чергу на відшкодування матеріальних витрат.
За умовами п. 7.1. договору спільні витрати і збитки сторін покриваються за рахунок спільного майна і грошових коштів сторін, набутих внаслідок спільної діяльності.
Відповідно до п. 8.1. договору сторони усвідомлюють, що їх спільна діяльність здійснюється в складних умовах нестабільного ринку, що підвищує ступінь ризику їх бізнесу. У зв`язку з цим сторони залишають за собою право на дострокове розірвання договору у зв`язку зі зміною економічною ситуацією в країні, безперспективністю і недоцільністю здійснення спільного господарювання, а також в разі неможливості здійснення своєї діяльності на принципах самоокуповування і самофінансування. В даному випадку сторона-ініціатор зобов`язана письмово повідомити іншу сторону не пізніше ніж за два місяці.
Згідно з п. 8.3. договору, у разі припинення дії договору, після відшкодування сторонами в установленому порядку боргів, грошові кошти і майно, що залишилися, розподіляються між сторонами пропорційно їх внескам (часткам).
Пунктом 9.6. договору визначено, що сторони зобов`язуються при виконанні договору не зводити співробітництво лише до дотримання вимог, що утримується в цьому договорі, підтримувати ділові контакти і вживати всі необхідні заходи для забезпечення ефективності і розвитку їх спільної діяльності.
Договір діє до 12.06.2026 після закінчення якого спільна діяльність припиняється з розподілом доходів і витрат (п. 10.1. договору).
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач не виконав зобов`язань за договором, привласнив грошові кошти позивача, не подав доказів їх використання на спільну діяльність, припинив підприємницьку діяльність 03.12.2019, в результаті чого позивач не отримав того, на що розраховував, укладаючи договір, зокрема отримання прибутку. Позивач просить суд розірвати договір, у зв`язку з істотним порушенням договору відповідачем, стягнути з відповідача 19 000 доларів США безпідставно утриманих коштів. 
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно зі ст. 626 ЦК України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно зі ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
За приписами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
Суд встановив, що сторони уклали договір про спільну діяльність. 
Згідно зі ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.
Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.
Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності (ст. 1131 ЦК України).
Відповідно до ст. 1132 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.
Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками (ст. 1133 ЦК України).
Згідно з положеннями ст. 1134 ЦК України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом.
Ведення бухгалтерського обліку спільного майна учасників може бути доручено ними одному з учасників.
Користування спільним майном учасників здійснюється за їх спільною згодою, а в разі недосягнення згоди - у порядку, що встановлюється за рішенням суду.
Обов`язки учасників щодо утримання спільного майна та порядок відшкодування витрат, пов`язаних із виконанням цих обов`язків, встановлюються договором простого товариства.
Відповідно до ст. 1135 ЦК України під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства. У разі спільного ведення справ для вчинення кожного правочину потрібна згода всіх учасників.
У відносинах із третіми особами повноваження учасника вчиняти правочини від імені всіх учасників посвідчується довіреністю, виданою йому іншими учасниками, або договором простого товариства.
Кожний учасник договору простого товариства має право ознайомлюватися з усіма документами щодо ведення спільних справ учасників. Відмова від цього права або його обмеження, в тому числі за погодженням учасників, є нікчемною (ст. 1136 ЦК України).
Згідно зі ст. 1138 ЦК України, якщо договір простого товариства пов`язаний із здійсненням його учасниками підприємницької діяльності, учасники відповідають солідарно за всіма спільними зобов`язаннями незалежно від підстав їх виникнення.
Кредитор учасника договору простого товариства має право пред`явити вимогу про виділ частки учасника у спільному майні відповідно до положень цього Кодексу (ст. 1140 ЦК України).
За приписами ст. 1141 ЦК України договір простого товариства припиняється у разі, в тому числі, смерті фізичної особи - учасника або ліквідації юридичної особи - учасника договору простого товариства, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників або заміщення учасника, який помер (ліквідованої юридичної особи), його спадкоємцями (правонаступниками); досягнення мети товариства або настання обставин, коли досягнення мети товариства стало неможливим.
У разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та (або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали, без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін.
Поділ майна, що є у спільній власності учасників, і спільних прав вимоги, які виникли у них, здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.
Учасник, який вніс у спільну власність річ, визначену індивідуальними ознаками, має право у разі припинення договору простого товариства вимагати в судовому порядку повернення йому цієї речі за умови додержання інтересів інших учасників і кредиторів.
З моменту припинення договору простого товариства його учасники несуть солідарну відповідальність за невиконаними спільними зобов`язаннями щодо третіх осіб.
Згідно із ч. 2 ст. 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Передбачивши таку норму, законодавець фактично прирівняв фізичних осіб-підприємців у певних видах діяльності до юридичних осіб.
Частиною 9 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Суд встановив, що на дату укладення договору позивач і відповідач мали статус фізичної особи - підприємця. 
Поряд з цим у п. 1.3. договору сторони узгодили, що спільна діяльність у сфері надання послуг населенню (сфера харчування) буде вестись через ФОП Сахно О.Г. 
Тобто виконання умов договору для досягнення його мети та цілей можливе за умови здійснення відповідачем підприємницької діяльності.
Суд встановив, що підприємницька діяльність відповідача була припинена 03.12.2019, про що у державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зроблений відповідний запис. 
За цих обставин договір про спільну діяльність від 22.05.2019 припинив свою дію 03.12.2019 відповідно до приписів пункту 3 частини 1 статті 1141 ЦК України. 
Позиція щодо застосування положення пункту 3 частини 1 статті 1141 ЦК України до правовідносин, де однією із сторін є фізична особа-підприємець підтримана у постанові Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі № 905/856/17.
Відповідно до сталої та послідовної позиції Верховного Суду розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17, від 14.07.2021 у справі № 911/1442/19, від 21.06.2022 зі справи № 911/3276/20 та від 18.11.2019 у справі № 910/16750/18.
Оскільки договір про спільну діяльність від 22.05.2019 припинив свою дію 03.12.2019, підстави для його розірвання в судовому порядку відсутні, тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині. 
Щодо стягнення 19 000 доларів США.
Згідно зі ст. 1212 ЦК України, на яку вказує позивач, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Суд зазначає, що вказані грошові кошти були внеском позивача у спільну діяльність на підставі укладеного між сторонами договору про спільну діяльність, відповідно не є такими, що набуті відповідачем без достатньої правової підстави у розумінні ст. 1212 ЦК України.
За приписами ст. 1141 ЦК України у разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та (або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали, без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін.
Згідно з п. 8.3. договору, у разі припинення дії договору, після відшкодування сторонами в установленому порядку боргів, грошові кошти і майно, що залишилися, розподіляються між сторонами пропорційно їх внескам (часткам).
Відповідно до п. 3.4. договору всі необхідні витрати учасники договору зобов`язуються покривати за рахунок внесених внесків, а при їх недостатності порівну. 
З поданих позивачем доказів, зокрема протоколів допиту свідків (позивача та відповідача), вбачається, що спільна діяльність сторонами велася, кафе деякий час працювало. У протоколі допиту свідка від 24.07.2020 позивач підтверджує, що в ході діяльності спільного кафе кожного місяця сторони мали збитки. Відповідач підтверджує, що кошти вкладені відповідачем у спільну діяльність були витрачені на погашення боргів, які виникли у зв`язку із діяльністю кафе.
Докази того, що вкладені позивачем кошти були використані відповідачем на власні потреби, не пов`язані зі спільною діяльністю, матеріали справи не місять.
Щодо невиконання обов`язків за договором, суд встановив, що хоча сторони і визначили, що спільна діяльність буде вестися через ФОП Сахно О.Г., всі обов`язки за договором щодо спільної діяльності, в тому числі щодо найму персоналу, найму приміщення, купівлі франшизи покладені на обидві сторони. 
Щодо шахрайських дій відповідача, в рамках кримінального провадження № 42020201010000248 обставин вчинення відповідачем кримінального правопорушення за ст. 190 КК України не встановлено, вирок суду відсутній. 
Щодо тверджень позивача про введення його в оману, суд встановив, що докази визнання правочину за цієї обставини недійсним матеріали справи не містять. 
З урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 19 000 доларів США. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на позивача. 
Керуючись ст. 2, 123, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Відповідно до ст. 241, 256, 257 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене та підписане суддею 06.04.2026.

Суддя	Д.В. Вдовенко