ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/6034/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів України в особі Міжвідомчої комісії з питань встановлення факту отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України про визнання протиправним та скасування рішення
встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Міністерства у справах ветеранів України в особі Міжвідомчої комісії з питань встановлення факту отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України код ЄДРПОУ 42657144, місцезнаходження: 01001, м. Київ, пров. Музейний, 12 (далі відповідач, Міжвідомча комісія), в якій позивач з урахуванням позовної заяви в новій редакції від 10.04.2025 просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міжвідомчої комісії з питань встановлення факту отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 10/ІІІ/41/1 від 14.11.2024, яким відмовлено ОСОБА_1 у встановленні факту поранення (іншого ушкодження здоров`я) від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України;
- зобов`язати Міністерство у справах ветеранів України в особі Міжвідомчої комісії з питань встановлення факту отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України ОСОБА_1 від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Ухвалою від 31.03.2025 суддя залишила позовну заяву без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
Ухвалою від 14.04.2025 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач постраждала внаслідок обстрілів житлової інфраструктури села Ізюмське 26.09.2022. Так, перебуваючи біля помешкання свого батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_2 , позивач отримала тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості. У подальшому вона отримала ІІІ групу інвалідності. Таким чином, у результаті злочинних дій збройних формувань російської федерації позивачеві було завдано шкоду здоров`ю. У зв`язку з вказаними подіями слідчим відділом УСБУ в Харківській області було визнано позивача потерпілою у кримінальному провадженні № 12023141360000867 від 03.04.2023, відкритого за частиною першою статті 438 Кримінального кодексу України. Зазначає, що в рамках цього кримінального провадження була проведена судово-медична експертиза, за результатами якої був складений відповідний висновок № 291 від 06.04.2023. У висновку встановлено, що позивач отримала тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості. 12.12.2023 позивач отримала посвідчення особи з інвалідністю, в якому зазначена ІІІ групу інвалідності. Надалі позивач направила до Міжвідомчої комісії з питань встановлення факту отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України заяву з відповідним пакетом документів, у якій просила встановити факт поранення (іншого ушкодження здоров`я), що вона зазнала від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Однак, рішенням відповідача № 10/ІІІ/41/1 від 14.11.2024 позивачеві було відмовлено у встановленні факту отримання поранення (ушкодження здоров`я) від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння 26.09.2022 на території проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України на підставі підпункту 2 пункту 7 Порядку встановлення зв`язку інвалідності з пораненням чи іншими ушкодженнями здоров`я, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.04.2018 року № 306 (далі – Порядок № 306), оскільки ушкодження здоров`я від боєприпасів отримане не в період і не на території проведення заходів необхідних для забезпечення оборони України. 
Відтак, вважає, що відмова відповідача у зв`язку з отриманням позивачем поранення на території, яка станом на момент отримання нею ушкодження була тимчасово окупованою, є неправомірною.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних заперечив. Відзив обґрунтований тим, що на адресу Мінветеранів надійшла заява ОСОБА_1 від 23.09.2024 (вх. № С-5945 від 25.09.2024), в якій вона просила міжвідомчу комісію встановити факт, що позивач зазнала поранення від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та надати позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни. Зазначає, що Мінветеранів розглянуло заяву позивача та листом від 01.10.2024 № 16789/5/5.1 24 надало позивачу розгорнуту відповідь та повідомило про залишення заяви без руху до усунення виявлених недоліків. Надалі, не отримавши у встановлений Мінветеранів строк необхідні документи, матеріали позивача були винесені на розгляд міжвідомчої комісії. Міжвідомча комісія на своєму засіданні 14.11.2024 розглянула заяву позивача та прийняла рішення № 10/ІІІ/41/1 (додаток 3) у зв`язку з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 15.10.2024 № 1186 “Про внесення змін до Порядку встановлення зв`язку інвалідності з пораненням чи іншими ушкодженнями здоров`я” відмовити ОСОБА_1 в установленні факту одержання ушкодження здоров`я від вибухонебезпечних предметів 26.09.2022 внаслідок проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України відповідно до підпункту 2 пункту 7 Порядку встановлення зв`язку інвалідності з пораненнями чи іншими ушкодженнями здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 306 (далі - Порядок № 306, тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки ушкодження здоров`я від вибухонебезпечних предметів отримане не в період і не на території проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України. 
Частиною п`ятою статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.
Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження 12023141360000867 від 03.04.2023, встановлено, що 26.09.2022 невідомі особи ймовірно військовослужбовці російської федерації, внаслідок артилерійського обстрілу села Ізюмське Харківської області, завдали ОСОБА_1 поранення у вигляді мінно-вибухової травми, сквозного вогнепального поранення лівої гомілки з дефектом м`яких тканин, чим порушили закони та звичаї війни.
Відповідно до висновку експерта №291 у кримінальному провадженні 12023141360000867 позивач отримала тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості.
12.12.2023 позивач отримала посвідчення особи з інвалідністю, в якому зазначена ІІІ групу інвалідності, загальне захворювання.
23.09.2024 позивач звернулась до Міжвідомчої комісії з питань встановлення факту отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України із заявою, що вона зазнала від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
До заяви позивач долучила копії сторінок паспорта, копія документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, копії первинних медичних документів, копію довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, довідку про відсутність судимості, інші документи.
Листом від 01.10.2024 №16789/5/5.1-24 про залишення заяви без руху позивачу повідомлено, що до письмової заяви постраждалої особи додається, зокрема, копія довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності (далі – довідка МСЕК) та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, сформований не пізніше як за три місяці до звернення особи із заявою, про відкриття кримінального провадження стосовно факту одержання постраждалою особою ушкоджень здоров`я від боєприпасів. У порушення пункту 4 Порядку доданий до заяви позивача витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань сформовано 04.04.2023, а відповідно до довідки МСЕК групу інвалідності позивачу встановлено на строк до 01.09.2024. Відповідно до статті 43 Закону України “Про адміністративну процедуру” залишено заяву без руху. Просять протягом 30 календарних днів з дня отримання цього листа усунути вищезазначені недоліки шляхом направлення на адресу Мінветеранів довідки МСЕК та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, сформованого не пізніше як за три місяці до звернення із заявою. Після усунення виявлених недоліків у вищезазначений строк Ваша заява буде розглянута на засіданні міжвідомчої комісії та прийнято відповідне рішення, про що позивача буде повідомлено додатково.
Рішенням № 10/ІІІ/41/1 від 14.11.2024 відповідач відмовив позивачу у встановленні факту отримання поранення (ушкодження здоров`я) від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння 26.09.2022 на території проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України на підставі підпункту 2 пункту 7 Порядку встановлення зв`язку інвалідності з пораненням чи іншими ушкодженнями здоров`я, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.04.2018 року № 306 (далі - Порядок № 306), оскільки ушкодження здоров`я від боєприпасів отримане не в період і не на території проведення заходів необхідних для забезпечення оборони України.
Позивач вважає таке рішення протиправним, відтак звернулась з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України від 22.10.1993 №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі Закон №3551-ХІІ, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 7 цього Закону до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних, серед іншого, від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 року, з 1 грудня 2014 року до 24 лютого 2022 року - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, з 24 лютого 2022 року - на території проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Зв`язок інвалідності з пораненням чи іншим ушкодженням здоров`я, отриманим особами, зазначеними в цьому пункті, встановлюється для повнолітніх осіб - за висновком медико-соціальної експертизи, для осіб віком до 18 років - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
З огляду на це, право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни виникає також у осіб з інвалідністю внаслідок, зокрема, поранень від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння з 24 лютого 2022 року, одержаних на території проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Отже наведеною нормою законодавець пов`язав право особи на отримання відповідного статусу з датою, територією та причиною одержання поранення, тобто у сукупності всіх наведених обставин.
Таким чином до правовідносин щодо встановлення такого статусу, застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинний в момент одержання поранення чи інших ушкоджень здоров`я.
Відповідно до абзацу 6 пункту 4 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 25.04.2018 №306, якою затверджено Порядок встановлення зв`язку інвалідності з пораненнями чи іншими ушкодженнями здоров`я (далі - Порядок №306, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Так вказаним Порядком визначено процедуру встановлення зв`язку інвалідності з пораненнями чи іншими ушкодженнями здоров`я, одержаними особами від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння (далі - ушкодження здоров`я від боєприпасів), зокрема з 24 лютого 2022 - на території проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Згідно пункту 2 Порядку №306 перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Належність населеного пункту, де було одержане ушкодження здоров`я від боєприпасів, до території проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, визначається відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції.
Згідно із пунктом 3 Порядку №306 рішення про встановлення факту одержання особою ушкодження здоров`я від боєприпасів (далі - постраждала особа) на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України ухвалюється міжвідомчою комісією з питань встановлення факту отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - міжвідомча комісія), яку утворює Мінветеранів.
Положення про міжвідомчу комісію та її склад затверджує Мінветеранів. До складу міжвідомчої комісії входять представники Мінветеранів, Мінсоцполітики, МОЗ, Міноборони, МВС, Національної поліції, Національної гвардії, Адміністрації Держприкордонслужби, а також за згодою - Офісу Генерального прокурора, СБУ. До роботи міжвідомчої комісії можуть залучатися фахівці інших державних органів та представники громадських об`єднань (за згодою).
Відповідно до пункту 4 Порядку №306 для встановлення факту одержання ушкоджень здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України постраждала особа (її законний представник або представник за дорученням, оформленим в установленому законом порядку) надсилає Мінветеранів письмову заяву.
Зі змісту положень підпункту 2 пункту 5 Порядку №306 слідує, що міжвідомча комісія відмовляє у встановленні факту одержання постраждалою особою ушкоджень здоров`я у разі, коли: ушкодження здоров`я від боєприпасів отримане не в період і не на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
З аналізу зазначених норм права слідує, що обов`язковою умовою для застосування положень статті 7 Закону №3551-ХІІ і Порядку №306 є доведення належними та допустимими доказами одержання постраждалою особою, зокрема, з 24.02.2022 поранення чи іншого ушкодження здоров`я від боєприпасів, - на території проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Отже у разі не підтвердження таких обставин, підстави для застосування вказаних положень відсутні.
Судом встановлено, що позивачеві відмовлено у встановленні факту одержання поранення (ушкодження здоров`я) від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння з підстав підпункту 2 пункту 5 Порядку №306, оскільки ушкодження здоров`я від боєприпасів отримане не в період і не на території проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (п.п.2 п.5 Порядку №306).
Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню відповідача, суд враховує, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією затверджено наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 23.12.2022 за №1668/39004 (далі - Наказ №309).
У вказаному переліку вказано території, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією та період проведення таких дій.
Позивач зазначає, що поранення від вибухонебезпечних предметів нею отримано після 24.02.2022, а саме 26.09.2022 у cелі Ізюмське Борівської селищної територіальної громади Харківської області.
Водночас, відповідно до рішення № 10/ІІІ/41/1 від 14.11.2024 Міжвідомча комісія відмовляючи позивачу у задоволенні його заяви вказала на те, що ОСОБА_1 отримала ушкодження здоров`я 26.09.2022 перебуваючи у с. Ізюмське, Харківської області, в той час як відповідно до Переліку наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 зазначений населений пункт в період з 13.04.2022 по 03.10.2022 було тимчасово окуповано.
Вказане рішення та відзив на позовну заяву мотивованні посиланням відповідача на підпункт 5 пункту 3 Порядку №306: якщо ушкодження здоров`я від вибухонебезпечних предметів сталося на території населеного пункту, розташованій в межах тимчасово окупованих російською федерацією територій, факт встановлення зв`язку інвалідності з пораненнями чи іншими ушкодженнями здоров`я від вибухонебезпечних предметів не встановлюється.
Так, відповідач вважає, що під час отримання позивачем поранення 26.09.2022 територія селі Ізюмське, Ізюмський район, (Борівської селищної територіальної громади), Харківська область була тимчасово окупована РФ, а тому таке поранення отримане не в період і не на території проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.
Суд не погоджується з вказаною позицією відповідача, з огляду на наступне.
Порядком №306 (пункт 7) встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у встановленні факту одержання постраждалою особою ушкоджень здоров`я від вибухонебезпечних предметів на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, заходів, необхідних для забезпечення оборони України:
1) поранення чи інші ушкодження здоров`я, що є наслідком: вчинення постраждалою особою кримінального або адміністративного правопорушення; вчинення постраждалою особою дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю; учинення щодо постраждалої особи кримінального правопорушення з корисливих або інших особистих мотивів цивільними особами, не залученими до безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, заходах, необхідних для забезпечення оборони України;
2) отримання ушкодження здоров`я від вибухонебезпечних предметів не в період і не на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, заходів, необхідних для забезпечення оборони України;
3) наявність обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України або злочину проти громадської безпеки, миру, безпеки людства, міжнародного правопорядку, судимість за яким не знята і не погашена в установленому законом порядку;
4) виявлення факту підроблення документів або подання недостовірної інформації про ушкодження здоров`я від вибухонебезпечних предметів;
5) відсутність документів, що містять підтвердження факту одержання постраждалою особою ушкоджень здоров`я від вибухонебезпечних предметів внаслідок проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, заходів, необхідних для забезпечення оборони України;
6) наявність прийнятого уповноваженим органом (особою) рішення про відсутність складу правопорушення в кримінальному провадженні за фактом одержання постраждалою особою ушкодження здоров`я від вибухонебезпечних предметів;
7) перебування особи, яка одержала ушкодження здоров`я від вибухонебезпечних предметів, у складі збройних формувань Російської Федерації, окупаційної адміністрації Російської Федерації, інших незаконних збройних формувань.
Вказані підстави не містять положень, що заявникові слід відмовити у встановлені такого факту внаслідок перебування території у тимчасовій окупації.
Відповідач помилково відносить тимчасово окуповані території до територій, на яких не здійснюються заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, заходів, необхідних для забезпечення оборони України, чим фактично позбавляє постраждалу особу отримання відповідного статусу.
Крім того, в даному випадку, встановлення факту отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових предметів на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України для позивача має юридичне значення, оскільки має наслідком набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та забезпечення її в подальшому соціальними гарантіями.
Відповідно до частин першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Цій конституційній нормі надано офіційне тлумачення рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99.
За наведеними у вищевказаному Рішенні Конституційного Суду України юридичними позиціями в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
У Рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 №5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).
Отже, у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.
Тобто, якщо публічно - правові відносини тривали станом на момент запровадження законодавцем іншого (нового) правового регулювання цих відносин і вони не припинились, або виникли після змін у законодавстві, то суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.
Такий підхід у вирішенні питання щодо застосування принципу дії законів у часі продемонстровано Верховним Судом й у постановах від 09.09.2020 у справі №826/10971/16, від 31.03.2021 у справі №803/1541/16, від 24.01.2023 у справах №640/14816/20 та №600/5806/21-а відповідно.
Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 380/13615/21, до правовідносин, пов`язаних з наданням особі статусу, повинна застосовуватись та редакція закону, яка була чинною станом на дату подання відповідної заяви про отримання такого статусу.
Таке застосування норм права узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №815/3285/17, які також були взяті до уваги Верховним Судом і в постанові від 23.03.2023 у справі №640/22168/21 при вирішенні питання щодо редакції закону, якою повинні врегульовуватись відносини, аналогічні тим, що виникли й у справі, яка розглядається.
Тому, розглядаючи заяву ОСОБА_1 , подану 23.09.2024, відповідач повинен був керуватись нормами закону, чинними станом на цю дату.
Однак, як убачається з рішення № 10/ІІІ/41/1 від 14.11.2024 міжвідомча комісія прийняла рішення про відмову на підставі підпункту 2 пункту 7 Порядку №306, оскільки ушкодження здоров`я від вибухонебезпечних предметів отримане не в період і не на території проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, тобто у редакції чинній на момент розгляду заяви, проте станом на 03.06.2024 п. 7 Порядку №306 не містив зазначених підстав.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач подала заяву встановленої форми щодо підтвердження факту отримання поранення (ушкодження здоров`я) від вибухових речовин, передбачений пунктом 5 Постанови №306, що не спростовано відповідачем в ході розгляду справи, а тому суд дійшов висновку, що рішення № 10/ІІІ/41/1 від 14.11.2024 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Щодо способу поновлення прав позивача, порушення яких визнано судом, то необхідно зазначити таке.
У відповідності з Рекомендаціями №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженнями є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Згідно з науковим висновком Верховного Суду від 13.04.2018 щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією:
- дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;
- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;
- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.
- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.
В свою чергу, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не може безпідставно втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень в межах такої перевірки.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Вирішуючи цей спір, суд не перебирає на себе властиві суб`єкта владних повноважень функції, а лише надає правову оцінку спірним правовідносинам і визначає належний спосіб захисту з урахуванням вимог статті 245 КАС України.
Отже, належним та ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 23.09.2024 про встановлення зв`язку інвалідності з пораненням чи іншим ушкодженням здоров`я, одержаним від вибухонебезпечних предметів на території здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, з урахуванням висновків суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку позов необхідно задовольнити частково.
Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міжвідомчої комісії з питань встановлення факту отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 10/ІІІ/41/1 від 14.11.2024, яким відмовлено ОСОБА_1 у встановленні факту поранення (іншого ушкодження здоров`я) від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Зобов`язати Міністерство у справах ветеранів України в особі Міжвідомчої комісії з питань встановлення факту отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (код ЄДРПОУ 42657144, місцезнаходження: 01001, м. Київ, пров. Музейний, 12) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.09.2024 про встановлення зв`язку інвалідності з пораненням чи іншим ушкодженням здоров`я, одержаним від вибухонебезпечних предметів на території здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, з урахуванням висновків суду

У задоволенні інших позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Міністерство у справах ветеранів України в особі Міжвідомчої комісії з питань встановлення факту отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (код ЄДРПОУ 42657144, місцезнаходження: 01001, м. Київ, пров. Музейний, 12) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Мричко Н.І.