Справа № 278/6229/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2026 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Буткевича М.І., за участі секретаря судового засідання Беляєвої А.М., представника позивачки ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, 

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просить здійснити поділ нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, шляхом визнання за позивачкою права власності на частину об?єкту житлової нерухомості: квартири АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати та витрати на оплату послуг професійної правничої допомоги у розмірі 15 000,00 грн.
Позовна заява вмотивована тим, що згідно рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 27.01.2023 року у цивільній справі № 278/3347/22 шлюб між сторонами було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 28.02.2023 року.
За час перебування в шлюбі, сторонами було набуто/придбано нерухоме майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, зокрема, квартира АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат та службових приміщень, загальною площею 52,3 кв.м., в тому числі житловою - 29,5 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 25.04.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. за реєстровим номером 1798. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем за номером 5474752.
Після розірвання шлюбу, внаслідок поведінки відповідача, позивачка разом з дітьми була вимушена прийняти рішення про те, щоб проживати окремо.
Станом на день подання до Житомирського районного суду Житомирської області цього позову вона разом з дітьми проживала на умовах оренди в садовому будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 24.11.2025 року № 92.
На пропозицію позивачки поділити майно за взаємною згодою в позасудовому порядку
відповідач своєї згоди не надав, оскільки вважає, що придбана в період шлюбу квартира належить йому одноособово.
Внаслідок цього у позивачки існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач може одноособово без її згоди здійснити відчуження цього майна, передати право розпорядження ним третім особам, передати його в іпотеку або заставу, зареєструвати в ній місце проживання третіх осіб, що може призвести до нанесення їй матеріальної шкоди, а тому вимушена звернутися до суду з позовом про його поділ.
В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав у повному обсязі та просив задовільнити. Відповідач визнав позов у повному обсязі, подавши до суду відповідну заяву, але заперечив щодо сплати правничої професійної допомоги у розмірі 15 000,00 грн. 
Розглянувши матеріали справи, суд виходить із наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У такому разі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК).
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Та обставина, що вищенаведене майно, яке просить поділити позивачка, набуто під час шлюбу, виходячи із заяви відповідача, ним не заперечується, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК вважається судом такою, що не підлягає доказуванню.
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі – СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, яким може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК). 
Згідно із ч. 1 ст. 68 СК розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Проте дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК). 
У цьому разі частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1 та 2 ст. 71 СК).
Як вбачається із позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову, сторони домовились про поділ їхнього спільного майна саме у вищезазначених частках. 
Враховуючи вищевикладене, суд приймає визнання позову відповідачем як таке, що не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому задовольняє позов.
При зверненні до суду із даним позовом позивачка також просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу та суму сплаченого судового збору. 
Відповідно до ч. 1 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК). 
Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Заявляючи вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, позивачка надала договір про надання правової допомоги (а.с. 23) та попередній розрахунок (орієнтовний) суми судових витрат (а.с. 22). 
Надаючи оцінку наведеним доказам, суд звертає увагу, що зазначена на виконання правничих послуг вартість робіт є завищеною з огляду на складність справи, виявляє непропорційність з врахуванням необхідного часу для захисту прав особи. 
З огляду на викладене, суд, керуючись принципом доцільності та справедливості, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 3 300,00 грн. 
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК, ст. ст.60, 69-71 СК, суд,

УХВАЛИВ
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити.
Здійснити поділ нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на частину об?єкту житлової нерухомості: квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 300,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 

Суддя         М.І.Буткевич