127/4371/26

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Медяна Ю.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшли з Головного управління ДПС у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , директора ТОВ «Центр Шляхбуд», за ч.1 ст. 163-1 КУпАП,
в с т а н о в и в : 
Відповідно до протоколу від 09.01.2026 про адміністративне правопорушення №15, при проведенні позапланової документальної виїзної перевірки ТОВ «Центр Шляхбуд» було встановлено, що ОСОБА_1 , будучи директором ТОВ «Центр Шляхбуд», вів податковий облік з порушенням встановленого законодавством порядку, а саме: завищено суму від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 92 184 грн. за липень 2019 року та травень 2021 року, чим п.44.1 ст.44, п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.201.1, 201.4, 201.6, 201.10 ст.201, Податкового кодексу України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.163-1 КУпАП. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Опанасюк П.П. просили закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов такого висновку.
За змістом частини першої статті 163-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 08 вересня 2020 року (справа № П/811/2893/14), висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків. Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акта, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акта перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.
Згідно п. 54.3.2 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Відповідно до п. 54.5 ст. 54 Податкового кодексу України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Пунктом 58.1. статті 58 ПК України визначено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу.
Відповідно до п. 56.1, 56.2, 56.4, 56.10, 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.
Під час процедури адміністративного оскарження обов`язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених цим Кодексом, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган.
Рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, прийняті за розглядом скарги платника податків, є остаточними і не підлягають подальшому адміністративному оскарженню, але можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Із аналізу вказаних норм слідує, що якщо за результатами податкової перевірки складається акт, який містить висновки про встановлення факту завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V ПК України, контролюючим органом приймається податкове повідомлення-рішення, у якому ним визначається сума грошового зобов`язання, яке платник податків має право оскаржити.
Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення №15 від 09.01.2026 складений відносно ОСОБА_1 , у зв`язку із порушенням порядку ведення податкового обліку на підставі акту документальної позапланової виїзної перевірки про дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету № 171/02-32-07-02/40407758 від 05.01.2026.
Судом встановлено, що ГУ ДПС у Вінницькій області за завищення ОСОБА_1 суми від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 92 184 грн. за липень 2019 року та травень 2021 року були прийняті податкові повідомлення-рішення №0023690702 та №0023720702 від 28.01.2026, які були оскаржені ОСОБА_1 .
Таким чином, суд був позбавлений можливості постановити обгрунтоване рішення у справі до закінчення розгляду даної скарги.
Рішенням ДПС України від 10.04.2026 №9126/6/99-00-06-01-03-06 в задоволенні скарги було відмовлено, а вказані повідомлення-рішення – залишені без змін.
Водночас, відповідно до частин другої, одинадцятої статті 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення. У разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.
Положеннями статті 38 КУпАП передбачено, що тривалість строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язана з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.
Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.
Такого висновку дійшов Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11 липня 2018 року (справа № 308/8763/15-а).
Отже, на час винесення рішення ДПС України від 10.04.2026 №9126/6/99-00-06-01-03-06 та розгляду даної справи у суді, строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закінчився, а тому на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку із закінченням передбаченого ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 33, 38, 163-1, 247, 283КУпАП суд
п о с т а н о в и в:
Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 163-1 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку притягнення його до адміністративної відповідальності.
Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її постановлення.

Суддя