Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2026 р. № 520/30435/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ольги Горшкової, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Темнівська виправна колонія (№ 100)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» щодо невиконання зобов`язань, покладених на неї у судовому порядку у справі №520/30837/24 в частині невиплати ОСОБА_1 нарахованих сум заборгованості по грошовому забезпеченню в розмірі 190 324,14 грн.;
- стягнути з Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» на користь ОСОБА_1 заборгованість з грошового забезпечення у розмірі 190 324,14 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 по справі №520/30837/24 було нараховано ОСОБА_1 суму у розмірі 190324,14 грн, однак вказана заборгованість відповідачем не виплачена. Не погоджуючись із вищевказаним, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.
Ухвала суду направлена відповідачу до його електронного кабінету в системі "Електронний суд". Відповідно до довідки про доставку електронного листа, ухвала про відкриття провадження в адміністративній справі №520/30435/25 від 03.12.2025 доставлена до електронного кабінету 03.12.2025 о 17:44 год.
Відповідач правом надати відзив на позов не скористався, у встановлений судом строк документи до суду не надходили.
Згідно з частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, зазначає наступне.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 по справі №520/30837/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Темнівська виправна колонія (№ 100)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної установи "Темнівська виправна колонія (№ 100)" щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 20.05.2023 року включно, за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня відповідного календарного року, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” (2102,00 грн.), Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” (2270,00 грн.), Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” (2481,00 грн.), Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” (2684,00 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії. Зобов`язано Державну установу "Темнівська виправна колонія (№ 100)" здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 20.05.2023 року включно з визначенням посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня відповідного календарного року, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” (2102,00 грн.), Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” (2270,00 грн.), Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” (2481,00 грн.), Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” (2684,00 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2025 року апеляційну скаргу Державної установи "Темнівська виправна колонія (№ 100)" залишено без задоволення, рішення ХОАС від 06.01.2025 залишено без змін.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 по справі №520/30837/24 набрало законної сили 26.05.2025.
На виконання вищезазначеного рішення суду відповідачем було нараховано ОСОБА_1 суму у розмірі 190324,14 грн, що підтверджується довідкою, наявною в матеріалах справи (а.с. 9).
Крім того, позивачем зазначено, що 16.06.2025 було відкрито виконавче провадження ВП №78384179, яким зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
При цьому листом від 27.06.2025 №22/7/9-562/21д-25 на запит державного виконавця про виконання вищевказаного рішення суду, відповідач повідомив що, оскільки державна установа «Темнівська виправна колонія (№100)» є бюджетною неприбутковою організацією, що фінансується за рахунок державного бюджету України, адміністрація державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» звернулась до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, що є розпорядником вищого рівня (лист від 03.06.2025 року №22/7/9/1-316/Єр-25), щодо сприяння у виділенні кошторисних призначень для виконання рішення суду. Таким чином адміністрацією державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» було вжито усі можливі на даний час заходи для виконання рішення суду.
Внаслідок зазначеного, до Харківського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" звернувся представник Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою, в якій просив суд вирішити питання про зміну способу та порядку виконання рішення по справі по справі №520/30837/24 шляхом стягнення з Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)» на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 20.05.2023 року у розмірі 190 324,14 грн.
Ухвалою від 13.10.2025 по справі №520/30837/24 Харківським окружним адміністративним судом у задоволенні заяви було відмовлено та постановою ДААС 12.11.2025 року її залишено без змін.
Позивач вказує, що підставою незміни способу та порядку виконання рішення по справі №520/30837/24 з зобов`язального на стягуваний характер у судовому порядку визначено те, що це є нові позовні вимоги, які не заявлялись при розгляді адміністративної справи, що в свою чергу є порушенням норм процесуального права.
Отже, спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням в повному обсязі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2025 по справі №520/30837/24.
Позивач, не погодившись із невиконання зобов`язань, покладених на відповідача у судовому порядку у справі №520/30837/24 в частині невиплати ОСОБА_1 нарахованих сум заборгованості по грошовому забезпеченню в розмірі 190 324,14 грн., звернулась до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Основним Законом, що відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Зі змісту пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вбачається, що дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частиною 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Згідно приписів ст.23 ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» Держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати. На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Наказом Мінюста від 28.03.2018 № 925/5 (зареєстр. в Мінюсті 28 березня 2018 р. за №377/31829 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України. 
Досліджуючи матеріали справи суд зазначає, що наказом начальника Державної установи "Темнівська виправна колонія (№ 100)" № 118/ОС-24 від 02.08.2024 року позивача 02.08.2024 звільнено зі служби відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 по справі №520/30837/24, зокрема, зобов`язано Державну установу "Темнівська виправна колонія (№100)" здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 20.05.2023 року включно з визначенням посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня відповідного календарного року, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” (2102,00 грн.), Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” (2270,00 грн.), Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” (2481,00 грн.), Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” (2684,00 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, з урахуванням раніше виплачених сум.
Вказана позиція була підтримана постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2025, де апеляційну скаргу Державної установи "Темнівська виправна колонія (№100)" залишено без задоволення, рішення ХОАС від 06.01.2025 залишено без змін.
Згідно із частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно із положеннями частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У частині 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а.
Суд зазначає, що ст. 382 КАС України визначені спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Суд зазначає, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у цій справі.
Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (стаття 382-1 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).
Таку позицію підтримано Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18), в якій звернуто увагу на те, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечити належне виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Суд наголошує, що судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Суд звертає увагу, що з аналізу наведених у позовній заяві доводів вбачається, що спір у цій справі спрямований на виконання судових рішень, ухвалених в іншій справі (рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2025 по справі №520/30837/24), а предметом цього позову є фактична незгода позивача з бездіяльністю відповідачів щодо невиконання зазначених рішень, що полягає в невиплаті йому нарахованої та невиплаченої на даний час заборгованості в сумі 190 324,14 грн, що власне нарахована відповідачем - Державною установою «Темнівська виправна колонія (№100)» на виконання зазначених судових рішень, що й стало підставою для звернення позивача до суду з окремим позовом.
За приписами частини 5 статті 383 КАС України розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.
Відповідно до частини 6 статті 383 КАС України за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
При цьому суд вказує, що позивач повинен звертатися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За вказаних обставин, суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про стягнення коштів, нарахованих позивачу на виконання судового рішення в іншій справі. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, яким відновлено порушене право позивача.
Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а, від 21.11.2019 у справі № 802/1933/18-а та від 29.07.2021 у справі №460/350/19.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно, якщо позивач вважає протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання рішення суду у справі № 520/30837/24, то він може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №522/10140/17, від 21.11.2019 у справі № 802/1933/18-а та від 17.05.2023 у справі №580/5096/22.
З огляду на викладене, суд вважає безпідставними аргументи заявника, наведені в позовній заяві, щодо необхідності стягнення спірної заборгованості з Державної установи "Темнівська виправна колонія (№ 100)".
Суд звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Отже, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення. 
Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Темнівська виправна колонія (№ 100)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ольга ГОРШКОВА