Справа № 309/2725/25
Провадження № 2/309/950/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області
у складі: головуючого - судді Лук`янової О.В.
за участю: секретаря судового засідання Пилип Д.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 
В С Т А Н О В И В:
Позивач, посилаючись на те, що:
-18.04.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачка ОСОБА_1 уклали кредитний договір №765009582 у формі електронного документа з використанням електронного підпису;
-відповідачка, за допомогою мережі Інтернет, перейшла на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно, без примусу заявила про бажання отримати кошти, подавши відповідну заявку, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я та по-батькові; паспортні дані; номер телефону; ідентифікаційний податковий номер; адресу електронної пошти; номер банківської картки для перерахування коштів та місце своєї реєстрації/проживання;
-відповідачка підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV2F4P6;
-при укладенні договору відповідачка діяла відповідно до Алгоритму (Порядку) дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі Первісного кредитора. Без відповідних дій з боку відповідачки укладання договору було б неможливе;
-у вказаному Кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов, в тому числі щодо розміру кредиту, грошової одиниці, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки;
-18.04.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти в сумі 20500грн.00 коп. на банківську карту відповідачки № НОМЕР_1 , що свідчить про те, що відповідачка прийняла пропозицію кредитодавця;
-28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали Договір факторингу №28/1118-01, на строк до 28 листопада 2019 року. В подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди, в тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. На виконання договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» підписали 27.07.2021 Реєстр прав вимоги №144, за яким від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги до відповідачки за Кредитним договором № 765009582, на загальну суму 42886 грн.00 коп.;
-05.08.2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01. На виконання даного договору факторингу від 05.08.2020 сторони 30.05.2023 підписали Реєстр прав вимоги №9, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки за Кредитним договором №765009582 на загальну суму 45797грн.50 коп.;
-04.06.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором;
-відповідно до Реєстру Боржників б/н від 04.06.2025 за Договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 45797грн.50 коп.. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025;
-відповідачка не виконала свої зобов`язання за укладеним договором, не повернула кредит та не сплатила проценти в повному обсязі;
-загальна сума заборгованості відповідачки на момент подання позовної заяви за Кредитним договором №765009582 від 18.04.2021, становить 45797грн.50коп., яка складається з: 20500грн.00 коп. - заборгованість по кредиту; 25297грн.50 коп. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
звернувся до суду з позовом та просить: стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №765009582 від 18.04.2021 у розмірі 45797грн.50коп. та понесені судові витрати, що складаються із суми сплаченого судового збору – 2422грн.40коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000грн..
Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 04.08.2025 провадження по справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, витребувано за клопотанням позивача в АТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) інформацію:
-чи емітувалась на ім`я ОСОБА_1 платіжна картка № НОМЕР_2 ;
-про факт зарахування коштів на вказаний картковий рахунок у період з 18.04.2021 по 23.04.2021 у сумі 20500грн.;
-чи емітувалась будь-яка інша платіжна картка на ім`я ОСОБА_1 ;
-у разі підтвердження зарахування коштів ОСОБА_1 на вказаний картковий рахунок у період з 18.04.2021 по 23.04.2021 у сумі 20500грн. витребувати інформацію у вигляді первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують дану інформацію та повного номера рахунку за вказаною маскою картки, що належить ОСОБА_1 ..
Інші процесуальні дії /вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження по справі тощо/ у справі не проводилися.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила, відзив не подала.
Представник відповідачки адвокат Аннишинець Микола Васильович подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, надав суду письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з мотивів, описаних у поясненнях.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 18.04.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачка уклали Кредитний договір №765009582, шляхом обміну електронними повідомленнями, а саме за допомогою одноразового ідентифікатора MNV2F4P6.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 , шляхом ініціювання через банк провайдер грошові кошти у розмірі: - 20500грн. 18.04.2021 на банківську карту № НОМЕР_1 відповідачці, яку вона вказала у заявці при укладенні Кредитного договору, що підтверджується Платіжним дорученням f35d7f64-a9ba-4fec-bf0b-0c98b2bd1be0 від 18.04.2021. Наведене підтверджує те, що відповідачка прийняла пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Вказані обставини також підтверджуються доказами, наданими АТ КБ «Приватбанк» за ухвалою суду про витребування доказів.
Відповідачка не виконала свої зобов`язання за укладеним договором, не повернула своєчасно кредит та не сплатила проценти в повному обсязі. 
Відповідно до ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
При цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ч.2 ст.77 ЦПК України: предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документу з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закон; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").
Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправления (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправления (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправления (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі №732/670/19.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.612 ЦК України: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України: позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що укладений 18.04.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою Кредитний договір №765009582 шляхом обміну електронними повідомленнями, а саме за допомогою одноразового ідентифікатора MNV2F4P6 відповідає вимогам законодавства та є обов`язковим для сторін.
Суд констатує, що позивач не є первісним кредитором згідно Кредитного договору № 765009582 від 18.04.2021 року.
28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали Договір факторингу №28/1118-01 зі строком дії до 28 листопада 2019 року. В подальшому до даного договору факторингу укладалися додаткові угоди, в тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу.
Відповідно до Реєстру прав вимоги №144 від 27.07.2021 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 42886грн..
05.08.2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01.
Відповідно до Реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2021 року, до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 45797грн.50 коп..
Відповідно до платіжної інструкції від 30 травня 2023 року №4097, на виконання умов вказаного вище договору ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" здійснило плату ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" за відступлення прав вимоги у сумі 3818981грн.17 коп..
04.06.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором.
Відповідно до Реєстру Боржників б/н від 04.06.2025 за Договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 45797грн.50 коп.. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025.
Відповідно до платіжної інструкції від 10 червня 2025 року №467 на виконання умов вказаного вище договору ТОВ «Юніт Капітал» здійснило плату ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за відступлення прав вимоги у сумі 1000000грн..
Відповідно до платіжної інструкції від 10 червня 2025 року №468 на виконання умов вказаного вище договору ТОВ «Юніт Капітал» здійснило плату ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за відступлення прав вимоги у сумі 1000000грн..
Відповідно до платіжної інструкції від 11 червня 2025 року №469 на виконання умов вказаного вище договору ТОВ «Юніт Капітал» здійснило плату ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за відступлення прав вимоги у сумі 1000000грн..
Відповідно до платіжної інструкції 11 червня 2025 року №470 на виконання умов вказаного вище договору ТОВ «Юніт Капітал» здійснило плату ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за відступлення прав вимоги у сумі 1000000грн..
Відповідно до платіжної інструкції від 19 червня 2025 року №478 на виконання умов вказаного вище договору ТОВ «Юніт Капітал» здійснило плату ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за відступлення прав вимоги у сумі 1000000грн..
Відповідно до платіжної інструкції від 19 червня 2025 року №479 на виконання умов вказаного вище договору ТОВ «Юніт Капітал» здійснило плату ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за відступлення прав вимоги у сумі 100000 грн..
Відповідно до платіжної інструкції від 25 червня 2025 року №483 на виконання умов вказаного вище договору ТОВ «Юніт Капітал» здійснило плату ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за відступлення прав вимоги у сумі 810635грн.54коп..
Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон плюс», виписки з особового рахунка за Кредитним договором загальна сума заборгованості відповідачки на момент подання позовної заяви за Кредитним договором №765009582 від 18.04.2021 становить 45797грн.50коп, яка складається з наступного: 20500грн. - заборгованість по кредиту; 25297грн.50 коп. – прострочена заборгованість по відсоткам.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора.
Тобто, відступлення права вимоги в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте, це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року в справі №910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим, положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається».
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); дарування (частина друга статті 718 ЦК України); факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 07.11.2018 року в справі №243/11704/15-ц).
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).
При цьому, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.
Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі №909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі №910/11177/20).
Звертаючись з позовом до суду, позивач вказав на те, що договір факторингу №28/1118-01 між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено 28 листопада 2018 року. За умовами даного договору до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» право грошової вимоги за Кредитним договором № 765009582, який був укладений 18 квітня 2021 року. Однак, за договором факторингу право вимоги є похідним від кредитного договору, отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.
Суд вважає, що предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року на момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за неіснуючим на той час Кредитним договором №765009582 від 18 квітня 2021 року, що в свою чергу виключає відступлення та набуття відповідного права вимоги за вказаним Кредитним договором, як в ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» згідно договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, так і в подальшому в ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» згідно договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, так і в позивача згідно договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року.
Враховуючи те, що Кредитний договір №765009582 було укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою 18.04.2021, а договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс» було укладено раніше, 28 листопада 2018 року, суд вважає, що у первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року, оскільки на момент укладення договору факторингу, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачкою. 
Хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, де вказано, що передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.
Отже, на момент укладення договору факторингу вимога має бути визначеною. 
Суд зауважує, що на момент укладення 28.11.2018 договору факторингу № 28/1118-01, у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не було визначеної вимоги щодо відповідачки.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що у позивача не має правових підстав вимагати від відповідачки сплати заборгованості за вказаним кредитним договором.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. З наведено слідує, що договір факторингу є оплатним.
У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховним Судом зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).
Розділом 3 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, ураховуючи додаткову угоду № 26, визначено фінансування та порядок розрахунків.
Пунктом 3.1.1 вказаного Договору факторингу визначено поняття фінансування - це належна до сплати клієнту сума грошових коштів, розмір якої погоджується та визначається сторонами в кожному реєстрі прав вимоги окремо. 
Згідно з пунктом 3.1.2 Договору факторингу від 28.11.2018, фінансування належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом п`яти банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткових угод.
Відповідно до п.3.1.3 Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (як у старій редакції, так і у новій), сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта, тобто цей договір є оплатним та реальним.
Пунктами 2, 3, 4, 5 Реєстру прав вимоги №144 від 27 липня 2021 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, сторони погодили, що сума фінансування, належна до сплати клієнту за цим реєстром прав вимог становить 40,00% від основної суми заборгованості та складає 10824294грн.63коп., яка підлягає сплаті фактором у чотири етапи, до 20 числа кожного календарного місяця. Кожний платіж повинен бути не менше 25 % від суми фінансування.
Отже, на підтвердження факту зарахування коштів на рахунок клієнта ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», позивач мав надати суду платіжний документ у підтвердження проведення фінансової операції, зокрема, платіжну інструкцію, яка є документом первинного бухгалтерського обліку.
Позивачем не надано суду та в матеріалах справи відстуні докази на підтвердження оплати ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» грошових коштів за договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Отже, позивачем не підтверджено факту переходу права вимоги за договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». Всі наступні договори факторингу, що укладені між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та «ТОВ «ФК «Онлайн фінанс», між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивачем є похідними від договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та не є належними доказами підтвердження переходу права вимоги до останнього кредитора, тобто до позивача. 
Наявні у справі Протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги №144 від 27.07.2021 та Акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги №144 від 27.07.2021 за Договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року не є документами первинного бухгалтерського обліку, не замінюють собою платіжний документ, а відтак не є належними та допустимими доказами на підтвердження факту проведення фінансової операції та зарахування коштів на рахунок первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
У постанові Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі №910/1389/18 зазначено, що сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Наявні в справі Реєстри прав вимог за №144 від 27.07.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018; № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020; № б/н від 04.06.2025 до Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 складаються з трьох окремих аркушів кожен, на другому з яких міститься інформація лише стосовно переходу прав вимог за договором, укладеним з відповідачкою. Перелік інших боржників у наданому Реєстрі відсутній.
Суд дійшов висновку, що за формою та змістом наявні в справі Реєстри прав вимог не відповідають вимогам до таких Реєстрів, оскільки не містять повного переліку кредитних договорів, боржників та інформації про заборгованості, які передаються. Такому змісту та формі може відповідати Витяг з Реєстру прав вимог, а не сам Реєстр прав вимог. Позивачем додано до позову не витяги з Реєстрів прав вимог, а Реєстри прав вимог, які не відповідають відповідним вимогам до них.
Верховний Суд в постанові від 29 червня 2021 року по справі №916/2040/20 зробив висновок, що відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
В звязку з тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами набуття права грошової вимоги за кредитним договором № 765009582 від 18.04.2021, суд вважає, що в позивача відсутні правові підстави вимагати стягнення грошових коштів з відповідачки.
За наведених обставин, позов ТОВ «Юніт Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягає.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 2422 грн.40 коп. судового збору.
Також позивачем понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000грн..
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача та не підлягають стягненню з відповідачки. 
Керуючись ст.12, 13, 81, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, ст.207, 612, 626, 628, 638-639, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», суд  
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» /місце знаходження: 01024, м.Київ, вулиця Рогнідинська, будинок №4А, офіс №10; ЄДРПОУ 43541163/ до ОСОБА_1 /місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 / про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.
Повний текст судового рішення складено 27 березня 2026 року.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та /або/ обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково до Закарпатського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи /вирішення питання/ без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Хустського 
районного суду:  О.В.Лук`янова