Єдиний унікальний номер 728/2603/25
Номер провадження 1-кп/728/38/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,

за участі:
секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмачі кримінальне провадження, відомості про яке 19.09.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12025275500000085 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Григорівка Бахмацького району Чернігівської області, зареєстрованої АДРЕСА_1 , фактично проживаючої АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, освіта середня спеціальна, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, особою із інвалідністю не являється, заміжня, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судима, –
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України (далі також – КК України), –

а також
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_4 ,
потерпілої – ОСОБА_5 ,
обвинуваченої – ОСОБА_3 ,
захисника – адвоката ОСОБА_6 ,
безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про таке.

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним.
1. ОСОБА_3 18.09.2025 близько 15 години 00 хвилин, перебуваючи біля магазину “Берізка”, що розташований в центрі села Тиниця Ніжинського району Чернігівської області, під час раптово виниклого конфлікту, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень, декілька разів пирснула в обличчя газовим балончиком ТЕРЕН-4 ОСОБА_5 , від чого остання відчула нестерпний біль в області обличчя, в результаті чого ОСОБА_5 , згідно з висновком судово-медичного експерта №126 від 24.09.2025 отримала тілесні ушкодження у вигляді хімічних опіків 1-го ступеня в ділянці обох очей, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, які не спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності.

ІІ. Позиція учасників кримінального провадження.
2. В обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення сторона обвинувачення посилалася на обсяг доказів, що підлягають дослідженню згідно з положеннями Кримінального процесуального кодексу України (далі також – КПК України) – показання свідків, протокол огляду місця події та висновок експерта.
Під час судових дебатів прокурор вважала зазначені докази достатніми для того, щоб поза розумним сумнівом довести винуватість ОСОБА_3 у висунутому їй обвинуваченні за частиною першою статті 125 КК України в повному обсязі.
3. Потерпіла  ОСОБА_5  також вважала вину обвинуваченої у вчиненні інкримінованого правопорушення доведеною у повному обсязі.
Зокрема, будучи допитаною в судовому засіданні зазначала, що попередньо була знайом з обвинуваченою ОСОБА_3 та підтримувала з останньою товариські відносини.
Однак у подальшому відносини погіршилися, оскільки, на переконання потерпілої, у обвинуваченої під час спільного вживання алкоголю з чоловіком потерпілої виник з ним інтимний зв`язок.
Так, 18.09.2025 потерпіла з чоловіком поїхали підводою в магазин за хлібом. У кафе “Берізка” потерпіла  ОСОБА_5 зустріла обвинувачену  ОСОБА_3  і між ними відбулася розмова, за змістом якої потерпіла просила обвинувачену ОСОБА_3 припинити приходити до них додому, а обвинувачена відповіла їй нецензурною лайкою, а у подальшому – застосувала до потерпілої газовий балончик. Наголошувала, що під час конфлікту з обвинуваченою навколо них інших людей не було, окрім чоловіка потерпілої, якій сидів на підводі і не брав участі у сварці, а також вона підняла свою сумочку, але не била нею обвинувачену.
Після застосування обвинуваченою  ОСОБА_3 до потерпілої  ОСОБА_5  газового балончика, остання майже нічого не бачила, навпомацки повернулася до магазину, де стояли пластикові пляшки з водою, і намагалася промити цією водою очі, які пекли та сльозилися.
У подальшому вона була змушена звернутися до лікаря, оскільки у неї значно погіршився зір, зокрема, їй було виписано рецепт на окуляри.
Під час судових дебатів просила Суд застосувати до обвинуваченої найсуворіше покарання.
4. Обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнала у повному обсязі.
Будучи допитаною у судовому засіданні пояснила, що жодного інтимного зв`язку між нею і чоловіком потерпілої не було, потерпіла ОСОБА_5 огульно її звинувачує та декілька разів намагалася разом із дочкою застосувати до неї фізичну силу.
У зв`язку з такою історією стосунків між обвинуваченою і потерпілою, коли потерпіла ОСОБА_5 18.09.2025 вийшла з магазину, обвинувачена  ОСОБА_3 зрозуміла, що її зараз будуть бити. Балончик тримала в кармані куртки для самозахисту. При цьому обвинувачена  ОСОБА_3 забрала свій велосипед і намагалася покинути територію магазину, але фактично не встигла цього зробити, оскільки потерпіла ОСОБА_5 почала гнатися за нею.
Після того, як потерпіла ОСОБА_5 декілька разів замахнулася на неї сумкою та намагалася вдарити обвинувачену  ОСОБА_3 , остання спочатку ухилялася, а потім – застосувала газовий балончик – один раз не влучила, а потім влучила двічі. Навколо було багато свідків, які словесно намагалися їх зупинити. Газовий балончик купила в мережі Інтернет для самозахисту від потерпілої ОСОБА_5 , оскільки мала практичний досвід у застосуванні подібних речей, розуміла, що він може завдати шкоду здоров`ю іншої людини.
Під час судових дебатів сторона захисту вважала, що дії обвинуваченої  ОСОБА_3 слід вважати необхідною обороною і, відповідно, виправдати її за пред`явленим обвинуваченням.

ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та докази на їх підтвердження.
5. Враховуючи те, що обвинувачена не визнала вину у вчиненні інкримінованого правопорушення, Суд прийшов до висновку щодо необхідності дослідження доказів по справі у повному обсязі.
6. Зокрема, під час розгляду згаданого вище кримінального провадження у судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що з обвинуваченою він підтримував товариські відносини, а потерпіла є його дружиною, з якою вони проживають однією сім`єю.
У цей день він з дружиною приїхав під магазин і потерпіла ОСОБА_5 зайшла в середину магазину, а потім вийшла і сказала, що там багато людей. Після цього через деякий час з магазину вийшла обвинувачена, яка почала вживати на адресу свідка нецензурну лайку, а потерпіла почала його захищати.
У подальшому на трасі перед магазином вже сварилися потерпіла та обвинувачена, ображали одна одну, а після того, як потерпіла ОСОБА_5 замахнулася своєю сумкою на обвинувачену ОСОБА_3 , остання використала газовий балончик та двічі пирснула у потерпілу, від чого та побігла до магазину і почала лити собі на обличчя та голову воду. Сварка тривала орієнтовно 10-15 хвилин.
Також повідомив, що під час сварки між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_3 на вулиці інших людей крім них не було.
7. Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що з обвинувачено вони разом навчалися і товаришують, а потерпілу знає як сусідку, має з нею нейтральні відносини.
Повідомила, що була через дорогу в іншому магазині у ОСОБА_9 . Почула крики і сварку, вийшла з приміщення магазину і побачила, що сваряться потерпіла і обвинувачена. Потерпіла ОСОБА_5 замахнулася сумкою на обвинувачену ОСОБА_3 , а остання – використала газовий балончик. Яка точно була сумка не пам`ятає, чи була с з велосипедом теж не пам`ятає.
Також вказувала, що газовий балончик обвинуваченій  ОСОБА_3 начебто подарував син для самозахисту.
8. Також Судом було досліджено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025275500000085 від 19.09.2025 (а.с.к.п. 1) якими підтверджується внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення і початок досудового розслідування відповідно до статті 214 КПК України.
9. Рапорт старшого інспектора-чергового відділення поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_10 від 18.09.2025 та протокол прийняття заяви про кримінальний проступок від 18.09.2025 (а.с.к.п. 7, 8), які стали підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань і початку досудового розслідування за вчинення кримінального правопорушення.
12. Протокол огляду місця події від 18.09.2025 (а.с.к.п. 15-16), в якому відображені результати виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення відповідно до статті 237 КПК України.
Так, було проведено огляд місця події поблизу господарства, що знаходиться за адресою пров. Конотопський, буд. 2, с. Тиниця, де обвинуваченою ОСОБА_3 було добровільно видано газовий балончик ТЕРЕН-4.
13. Висновок судово-медичної експертизи від 24.09.2025 № 126 (а.с.к.п. 13-14), який було надано на підставі постанови від 19.09.2025 (а.с.к.п. 11), зміст якого відповідає вимогам статті 102 КПК України, і яким підтверджується характер і ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 , можливі причини їх виникнення.
Зокрема, у ОСОБА_5 мали місце тілесні ушкодження у вигляді хімічних опіків 1-го ступеня в ділянці обох очей. Їх виникнення могло бути обумовленим впливом хімічних факторів, ймовірно хімічної речовини подразнювальної дії, а особливості їх характеру і локалізації не виключають можливості утворення від дії газового балончика ТЕРЕН-4. За ступенем тяжкості вони відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності.
14. Постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 19.09.2025 (а.с.к.п. 17) та квитанцію № 686 про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення (а.с.к.п. 18).
15. Дані, які характеризують обвинувачену відображені в паспорті, інформації щодо судимості, інформації щодо перебування на медичному обліку, характеристиці з місця проживання (а.с.к.п. 40-45).

ІV. Оцінка Суду.
16. Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення у такій конкретній ситуації враховує таке.
17. Перш за все, Суд звертає увагу на загальні положення щодо доказування в кримінальному процесі, застосування яких в даному конкретному випадку створює умови для реалізації завдань кримінального провадження.
18. Зокрема, хоча кримінально процесуальне законодавство прямо не закріплює стандартів доказування, проте із положень чинного КПК України прослідковується їх зміст.
19. Наприклад, із частини другої статті 17 КПК України можна побачити стандарт доказування “поза розумним сумнівом”, який є характерним для англосаксонської правової системи. При доктринальному тлумаченні висловлюється позиція, що для стандарту “поза розумним сумнівом”: не будь-який сумнів можна констатувати як розумний, існування сумнівів при прийнятті рішення є природним та не означає, що рішення є неправильним; для вирішення поставленого питання необхідно, щоб була впевненість, непохитність, відсутність будь-яких вагань; поняття “поза розумним сумнівом” не тотожне поняттю “абсолютна впевненість”.
20. Із статті 94 КПК України випливає стандарт “внутрішнього переконання”, що є характерним для континентальної системи права, зміст якого зводиться до того, що суддя повинен вільно оцінювати докази на основі свого внутрішнього переконання.
21. Отже у даній справі є застосовними вказані стандарти.
22. Досліджуючи питання винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, Суд наголошує, що остання вину у вчиненні вказаного правопорушення не визнала (див. пункт 4).
23. Стороною обвинувачення в підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 125 КК України Суду надано докази, які були дослідженні в судовому засіданні (див. пункти 6-15).
24. Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в такій конкретній ситуації враховує, що у даному випадку показання потерпілого, свідків обвинувачення логічно пов`язані між собою, узгоджуються з матеріалами справи, підтверджують вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку.
25. Зокрема, свідок ОСОБА_7 підтвердив наявність конфлікту між обвинуваченою та потерпілою, який переріс у сутичку, потерпіла та обвинувачений вказали на те, що остання декілька разів скористалася газовим балончиком у напрямку потерпілої. Такі показання можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки Суд безпосередньо їх сприймав під час судового засідання, що відповідає частині четвертій статті 95 КПК України.
26. Вони повністю відповідають і узгоджуються із зазначеним вище висновком експертизи (див. пункт 13), який підтверджує характер тілесних ушкоджень у потерпілої і можливі причини їх виникнення.
27. У свою чергу, показання обвинуваченої також підтверджують, що між нею та потерпілою виник конфлікт, але її доводи про захист від дій потерпілої спростовуються наведеними вище доказами в своїй сукупності та відсутністю пошкоджень у обвинуваченої, а тому – не можуть бути підставою для не притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності.
28. Також у цьому контексті Суд вважає за необхідне нагадати, що закріплене у статті 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина третя статті 27 Конституції України).
29. При цьому згідно з частиною першою статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
30. Водночас, у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
31. Стан необхідної оборони існує лише протягом суспільного небезпечного посягання, яке має початковий і кінцевий момент, а також лише за умови необхідності негайного відвернення або припинення такого посягання. Право на необхідну оборону виникає з моменту створення особою, яка здійснює посягання, реальної небезпеки заподіяння істотної шкоди охоронюваним суспільним відносинам (життю і здоров`ю), а його кінцевим моментом є припинення таких дій і усвідомлення (реальна можливість усвідомлення) особою, яка здійснює захист, факту остаточного припинення особою, яка здійснює посягання, суспільно небезпечних дій.
32. Повертаючись до фактичних обставин цієї справи, Суд критично сприймає показання обвинуваченої, що вона лише захищалася, оскільки у неї була реальна можливість сісти на велосипед і покинути місце конфлікту до того, як до неї підійшла потерпіла, а також у подальшому, після ухилення від намагання потерпілої поцілити в неї сумкою, застосувати газовий балончик лише раз, а не декілька, як це було зроблено по факту.
33. Також Суд вважає за необхідне звернути увагу на недопустимість такого доказу як протокол огляду місця події (див. пункт 12), оскільки його складено особою, що не була включена до групи дізнавачів у цьому кримінальному провадженні, що суперечить вимогам частини першої 214 КПК України і, у наслідок недотримання належної правової процедури, спричиняє порушення гарантованого кожному статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.
З огляду на зазначене порушення кримінального процесуального закону, відповідно до статі 86 КПК України, вказаний протокол необхідно визнати недопустимим доказом.
34. Проте виключення вказаного протоколу з доказової бази, на переконання Суду не впливає на незаперечність та переконливість решти доказів у провадженні, сукупність яких є достатньою для доведення винуватості ОСОБА_3 .
35. Також, оскільки речові докази у судовому засіданні не досліджувались і Суд не може покласти їх в основу визнання винуватості, але клопотань про визнання похідних доказів з підстав їх недопустимості при судовому розгляді не заявлялось.
36. У такому випадку Суд враховує позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 19.11.2019 по справі № 750/5745/15-к (провадження № 51-10195км18) і зводиться до того, що, хоча відповідно до частини другої статті 92 КПК обов`язок доказування допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає, однак такий обов`язок виникає лише у разі, якщо допустимість доказу ставиться під сумнів.
37. При цьому, Суд не вбачає підстав для застосування наслідків дії доктрини “плодів отруйного дерева”, яка не є абсолютною, що можна прослідкувати і з позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 08.10.2019, справа № 639/8329/14-к (провадження № 51-8259км18), яка полягає в тому, що суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору частини першої статті 87 КПК України, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим. Тлумачення частини першої статті 87 КПК України в частині визнання недопустимими похідних доказів призводить до висновку, що це правило може бути застосовано до похідних доказів лише у разі, якщо первісні докази визнані недопустимими на підставі частин першої-третьої статті 87 КПК України. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК України, саме собою не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі частини першої статті 87 КПК України.
38. Отже, Суд визнає інші докази обвинувачення належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, вони передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.
39. Суд, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені Судом відповідно до статті 94 КПК України, знаходить, що дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за частиною першою статті 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
40. Вина ОСОБА_3 у скоєному доведена у повному обсязі.

V. Призначення покарання.
41. Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 66 КК України у обвинувальному акті визначено щире каяття.
41.1. У цьому контексті Суд враховує позицію Верховного Суду, який неодноразово звертав увагу на зміст поняття “щире каяття”.
Так, у постанові від 07.03.2023 по справі № 514/1581/20 (провадження № 51-236км23) звернуто увагу на те, що щире каяття – це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Отже, лише той факт, що засуджений визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль із цього приводу та осуд своєї поведінки.
41.2. Повертаючись до фактичних обставин цієї справи, обвинувачена свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнала, з потерпілою не примирилася, що на переконання Суду свідчить про відсутність щирого жалю щодо скоєного і, як наслідок, неможливості врахування при призначенні покарання такої обставини як пом`якшуючої.
42. Також, враховуючи положення статті 337 КПК України, Суд не може визнати обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 67 КК України, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, оскільки така обставина не зазначалася стороною обвинувачення у обвинувальному акті.
43. Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , Суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, бере до уваги, що санкція частини першої статті 125 КК України передбачає альтернативні види покарань – штраф, громадські або виправні роботи, і відповідно до статті 65 КК України враховує:
43.1. ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до статті 12 КК України є кримінальним проступком;
43.2. враховує наслідки та обставини вчиненого (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності);
43.3. особу винної – її вік, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я;
43.4. наявність постійного місця проживання та характеристики, яка не містить негативної інформації;
43.5. відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка його обтяжує;
43.6. те, що вона судимості не має;
43.7. позицію потерпілої.
44. У зв`язку із чим, Суд доходить висновку про те, що покарання у виді виправних робіт не може бути призначеним, оскільки обвинувачена офіційно не працює та, поряд з громадськими роботими, є занадто суворими покараннями з урахуванням особи винної і фактичних обставин вчиненого, та, відповідно, про обрання  ОСОБА_3  покарання у виді штрафу, однак у максимальному розмірі санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
45. Підстав для обрання більш м`яких або тяжких покарань  ОСОБА_3 . Суд не знаходить.

V. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.
46. Цивільний позов по справі не заявлявся.
47. Рішення щодо речових доказів необхідно прийняти відповідно до статті 100 КПК України
48. Процесуальні витрати по справі відсутні.
49. Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання Суд не вбачає.
З цих підстав, керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд, –
У Х В А Л И В :
1.  ОСОБА_3  визнати винуватою за частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн 00 коп. (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).
2. Роз`яснити, що ОСОБА_3 зобов`язана сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.
3. Запобіжний захід  ОСОБА_3 не обирати.
4. Речові докази, після набрання вироком законної сили,:
4.1. газовий балончик ТЕРЕН-4, який зберігається у камері зберігання речових доказів ВП № 1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігвській області – знищити.

На вирок можуть бути подані апеляції до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя
Бахмацького районного суду ОСОБА_1