Справа № 723/3691/13-ц
Провадження № 2/723/218/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повне)
12 березня 2026 року м.Сторожинець
Сторожинецький районний суд
Чернівецької області в складі:

головуючого судді Пташник А.М.
за участю секретаря судових засідань Яворської М.І.
представника позивача Левчук І.М.
представника відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сторожинець цивільну справу за позовною заявою АТ «Українська залізниця» до Чудейської сільської ради, ОСОБА_2 , третя особа – Сторожинецький відділ Державного комітету по земельних ресурсах  про визнання незаконним ріщення сільської ради та визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач в особі відокремленого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Чернівці» звернувся в суд із зазначеним позовом, зазначав, що під час виконання робіт в адміністративних межах Чудейської сільської ради та складеним актом від 7 жовтня 2013 року виявлено, що в смузі відведення Залізниці з 18 км + 254 м за напрямком Карапчів-Чудей з лівої сторони по ходу на відстані 28,4 м. від осі колії розташовані дві земельні ділянки ОСОБА_2 , які передані їй у власність Чудейською сільською радою Чернівецької області на підставі рішення №115-23/09 від 7 грудня 2009 року і, які накладаються на земельну ділянку Залізниці загальною площею 0,2530 га. На підставі цього рішення ОСОБА_2 виготовлені два державні акти на право власності на земельні ділянки, з яких на 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,0575 га для ведення особистого селянського господарства.
Посилаючись на те, що цим рішенням порушується право позивача на користування земельною ділянкою та воно суперечить чинному законодавству, просив визнати незаконним та скасувати рішення Чудейської сільської ради Чернівецької області №115-23/09 від 7 грудня 2009 року щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельних ділянок загальною площею 0,2530 га та визнати недійсними державні акти на право приватної власності на земельні ділянки.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені вище, просив позов задовольнити.
Представник відповідача Чудейської сільської ради в суд не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника.
Представники відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, пояснив, що сільська Рада спірну земельну ділянку відповідачу ОСОБА_2 виділила у власність на законних підставах, оскільки ніяких підтверджуючих документів про право користування на неї у позивача немає. 
Суд знаходить, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Державне територіально-галузеве об`єднання «Львівська залізниця», правонаступником якого є АТ «Укрзалізниця», звернулося до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просило: визнати незаконним та скасувати рішення Чудейської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 07 грудня 2009 року № 115-23/09 щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельних ділянок, загальною площею 0,2530 га; визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд від 23 липня 2010 року, серія ЯД № 256054, виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення Чудейської сільської ради від 07 грудня 2009 року № 115-23/09, та скасувати його державну реєстрацію; визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0575 га для ведення особистого селянського господарства від 23 липня 2010 року, серія ЯД № 256055, виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення Чудейської сільської ради від 07 грудня 2009 року № 115-23/09, та скасувати його державну реєстрацію.
Позивач обґрунтовував пред`явлений позов тим, що під час виконання робіт в адміністративних межах Чудейської сільської ради, як виявлено складеним актом від 07 жовтня 2013 року в смузі відведення залізниці з 18 км + 254 м за напрямком Карапчів - Чудей з лівої сторони по ходу на відстані 28,4 м від осі колії розташовані дві земельні ділянки ОСОБА_2 , які передані їй у власність Чудейською сільською радою на підставі оспорюваного рішення, і, які накладаються на земельну ділянку ДТГО «Львівська залізниця» загальною площею 0,2530 га.
На підставі цього рішення ОСОБА_2 видано два державні акти на право власності на земельні ділянки, з яких для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0575 га.
Рішенням від 03 квітня 2014 року Сторожинецький районний суд Чернівецької області позов задовольнив частково:
- визнав незаконним рішення Чудейської сільської ради від 07 грудня 2009 року № 115-23/09 в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельних ділянок площею 0,2441 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,0089 га - для ведення особистого селянського господарства в с. Чудей Сторожинецького району Чернівецької області;
- визнав недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд від 23 липня 2010 року, серія ЯД № 256054, виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення Чудейської сільської ради від 07 грудня 2009 року № 115-23/09, в частині права власності на земельну ділянку площею 0,2441 га та скасував у державному земельному кадастрі реєстрацію цієї ділянки;
- визнав недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства від 23 липня 2010 року, серія ЯД № 256055, виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення Чудейської сільської ради від 07 грудня 2009 року № 115-23/09, в частині права власності на земельну ділянку площею 0,0089 га та скасував у державному земельному кадастрі реєстрацію цієї ділянки; 
- в іншій частині вимог позову відмовив за необґрунтованістю.
Рішенням від 12 червня 2014 року Апеляційний суд Чернівецької області скасував рішення суду першої інстанції, ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову. Суд апеляційної інстанції обґрунтовував ухвалене рішення тим, що підстави припинення права власності передбачені статтею 141 Земельного кодексу України й таких підстав у справі не встановлено.
Ухвалою від 03 грудня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишив у силі. Суд касаційної інстанції обґрунтовував зазначене судове рішення тим, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права.
Рішенням від 24 жовтня 2024 року у справі «Дроздик та Мікула проти України» (Case of Drozdyk and Mikula v. Ukraine), ухваленим за результатами розгляду заяв № 27849/15 та № 33358/15, ЄСПЛ встановив порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Це рішення набуло статусу остаточного 24 січня 2025 року. ЄСПЛ, враховуючи, що у цій справі відбулося втручання у право власності заявниці, розглянув, чи було це втручання законним, чи переслідувало воно загальний інтерес та чи було воно пропорційним. В оцінці питання законності ЄСПЛ зазначав, що хоча національні суди у своїх рішеннях посилалися на низку законодавчих приписів, одні і ті самі положення дозволили їм дійти різних висновків. Такі розбіжності у підходах зумовлені відсутністю чіткості та ясності у відповідному національному законодавстві.
ЄСПЛ констатував, що стосовно заявниці відбулося порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, та постановив, що держава Україна має забезпечити належними засобами та в розумні строки повне відновлення прав ОСОБА_2 на рекультивовану землю або надання їй грошової компенсації чи рівнозначного майна.
Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Одним з міжнародних договорів щодо прав людини є Конвенція, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року (№ 475/97-ВР), набула чинності 11 вересня 1997 року і стала частиною національного законодавства, яке підлягає застосуванню.
Зазначена Конвенція передбачає юрисдикцію ЄСПЛ щодо заяв громадян України про порушення державою норм цієї Конвенції. Міжнародним документом, що визначає правовий статус як самого ЄСПЛ, так і його рішень, є зазначена Конвенція, зокрема її розділ ІІ. Водночас стаття 46 Конвенції зазначає про безумовний обов`язок держав-учасниць виконувати остаточні рішення ЄСПЛ у будь-яких справах, в яких вони є сторонами. ЄСПЛ залишає за державою свободу у виборі заходів, потрібних для виконання його рішень. Згідно зі стандартами Ради Європи значення кожного з прийнятих ЄСПЛ рішень полягає в тому, що вони не тільки повинні впливати на право конкретного заявника, але також і на розвиток національного законодавства держав-учасниць Конвенції. Заходи поновлення права особи, яка зверталася до ЄСПЛ із заявою, мають значення у контексті відповідальності держави перед певною особою як санкції за порушення її права.
Суд вважає, що позивач не надав доказів того, що його землекористування оформлено відповідно до вимог статей 193, 194 Земельного кодексу Української РСР, пунктів 2,27, 32 Інструкції, пункту 4.3 Інструкції про порядок встановлення (відновлення) меж ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками від 18 травня 2010 року.
Відповідно позивач не довів, що спірні земельні ділянки, які належать ОСОБА_2 на праві власності, а саме: з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташовані житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, збудованими протягом 1968-1972 років; з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства - розташовані у смузі відведення залізниці за напрямком Карапчів - Чудей, порушують його право землекористування, яке підлягає захисту в обраний ним спосіб.
Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України тільки власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про транспорт» до земель транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку відповідних об`єктів.
Згідно зі ст. 68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно - побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.
З матеріалів справи убачається, що відповідач ОСОБА_2 05.10.2005 року набула право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями,та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , які були зведені нею разом з її покійним чоловіком ОСОБА_4 в період шлюбу з 1968 року по 1972 рік. Вказаний будинок разом з господарськими будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Право власності на зазначену земельну ділянку посвідчується державним актом серія ЯД №256054. Право власності відповідача на земельну ділянку розміром 0,0575 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства посвідчується державним актом серія ЯД №256055.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року, відповідно до якої кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності(права власності) інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Підстави припинення права власності передбачені ст. 141 ЗК України. Таких підстав у справі не встановлено.
З матеріалів справи встановлено, що в 1949 році Кишинівській залізній дорозі передано в землекористування землі та в Управлінні сільського господарства Чернівецької області зареєстровано план полоси відводу в напрямку Карапчів – Чудей.
Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 14.05.1953 року №1263 «Про об`єднання залізних доріг» Львівська залізна дорога утворилася в межах Львівської і Ковельської залізних доріг з приєднанням Чернівецького відділу Кишинівської залізної дороги. Питання землекористування Львівської залізної дороги в цій постанові не вирішувалося.
Пунктом 10 «Положення про землі, надані транспорту», затвердженого постановою ЦВК та Радою Народних комісарів СРСР №50 від 07.02.1933 року визначено, що оформлення права на землю , закріплену за транспортом, відвід нових земель проводиться в порядку, визначеному законодавством союзних республік.
Статтями 193,194 ЗК УРСР від 1922 року із змінами, який діяв на час утворення Львівської залізної дороги в межах, визначених вищенаведеною постановою Кабінету Міністрів СРСР, визначено, що право землекористування землями транспорту виникало на підставі належних документів, які видавалися після затвердження проектів землеустрою землевпорядними організаціями, що підлягали земельній реєстрації. Плани, акти землеустрою, які видавалися не землевпорядними організаціями або ними належним чином не посвідчувалися, вважалися недійсними та не могли доводити належне землекористування.
Суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами не довів, що його землекористування оформлено відповідно до вимог ст.ст. 193,194 ЗК УРСР, п.2,27, 32 Інструкції про норми і порядок відводу земель для залізних доріг та використання смуги відводу від 19.01.1963 року, п.4.3 Інструкції про порядок встановлення(відновлення) меж ділянок в натурі( на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» від 18.05.2010 року.
За таких обставин суд приходить до висновку, що доводи позивача є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст.10,60 ЦПК України, ст. ст.68, ч.4 ст.84, ст.152, 155 Земельного Кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», суд ,-

УХВАЛИВ:
У позові АТ «Українська залізниця» до Чудейської сільської ради, ОСОБА_2 , третя особа – Сторожинецький відділ Державного комітету по земельних ресурсах про визнання незаконним ріщення сільської ради та визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації, відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний тест судового рішення складено 20.03.2026 року.

Суддя Сторожинецького районного суду Антоніна ПТАШНИК