ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/4641/25	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Аюпової Р.М. 
при секретарі судового засідання Задорожний К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Кегичівської селищної ради (64003, Харківська обл., смт. Кегичівка, вул. Волошина, 50); 	
до 	Комунального підприємства Кегичівське виробниче управління житлово-комунального господарства (64003, Харківська обл., смт. Кегичівка, пров. Волошина, 7); Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Кегичівський відділ Державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (64003, Харківська обл., Берестинський район, смт Кегичівка, вул. Волошина, буд. 38).  	
про 	зняття арешту 	
за участю представників:
не з`явились 

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Кегичівська селищна рада, смт. Кегичівка, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Комунального підприємства Кегичівське виробниче управління житлово-комунального господарства, смт. Кегичівка, в якому просить суд зняти арешт нерухомого майна, яке належить Кегичівській селищній раді, а саме: нерухомого майна за адресою: Харківська обл. смт. Кегичівка, провулок Волошина, 7, накладеного в єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна. № 6185732 (реєстраційний номер обтяження) від 07.12.2007, накладеного на підставі постанови, АА № 007047 від 06.12.2007, ВДВС Кегичівського району.
Ухвалою суду від 30.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу № 922/4641/25 до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 21 січня 2026 року о 13:15 год. Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Кегичівський відділ Державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Підготовче засідання неодноразово відкладалось, у зв`язку з неявкою сторін та невиконанням відповідачем та третьою особою вимог ухвали суду від 30.12.2025.
Ухвалою суду від 18.02.2026 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 02 квітня 2026 року. Відкладено підготовче засідання на 04.03.2026 о 14:00 год. Визнано явку представника Кегичівського відділу державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області ХМУМЮ у судове засідання обв`язкою. Зобов`язано Кегичівський відділ державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області ХМУМЮ надати суду матеріали виконавчого провадження, в рамках якого ВДВС Кегичівського району накладено арешт на будівлю за адресою: Харківська обл. смт. Кегичівка, провулок Волошина, 7, реєстраційний номер обтяження 6185732, на підставі постанови АА 007047 від 06.12.2007.
У підготовчому засіданні 04.03.2026 представник Кегичівського відділу державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області ХМУМЮ надав суду пояснення щодо предмету даного спору та зазначив, що виконавче провадження, за яким винесено постанову про арешт майна боржника, в автоматизованій системі виконавчого провадження не обліковується. Відповідні пояснення третьої особи долучені судом до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 04.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/4641/25 до судового розгляду по суті на 01.04.2026 о 13:00 год.
У судове засідання 01.04.2026 представники сторін та третя особа не з`явились.
Відповідач правом на участь у розгляді даного спору не скористався, відзив на позов не надав, позовні вимоги не спростував. 
Оскільки відповідач, в порушення ст. 6 ГПК України, не зареєстрований в системі "Електронний Суд", з метою повідомлення останнього про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів ГПК України, ухвала про відкриття провадження у справі направлялась судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення (з відміткою судова повістка) на адресу місцезнаходження відповідача, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Втім, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 30.12.2025 була повернута до суду без вручення адресатові, з відміткою "за закінченням терміну зберігання", що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", місцезнаходження юридичної особи належить до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Як унормовано ч. 1, 2, 4 ст. 10 вказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.
Отже, відомості про місцезнаходження відповідача, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, є офіційним та достовірним підтвердженням зазначеної інформації.
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Відтак, в силу п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.
Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно частин 1, 2 ст. 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону). Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №922/4641/25 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
У судовому засіданні 01.04.2026, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом підписано скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.
При здійснені реєстраційних дій Кегичівською селищною радою, пов`язаних з реєстрацією прав власності на будівлю, за адресою: Харківська обл. смт. Кегичівка, провулок Волошина, 7, стало відомо про наявне обтяження. 
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 07 грудня 2007 року Приватним нотаріусом Удовиченко С.О. на підставі постанови АА 007047 від 06.12.2007 ВДВС Кегичівського району накладено арешт на будівлю Харківська обл. смт. Кегичівка, провулок Волошина, 7, реєстраційний номер обтяження 6185732.
У реєстрі обтяжень нерухомого майна, виявлено записи про арешт майна Кегичівського виробничого управління житлово-комунального господарства, розташованого за адресою: Харківська обл., смт. Кегичівка, провулок Волошина, 7, в тому числі накладеного при відкритті виконавчого провадження. 
Проте, як вказує позивач, майно, на яке накладено арешт, ніколи не належало на праві власності Кегичівському виробничому управлінню житлово-комунального господарства, а перебувало лише в управлінні.
Згідно витягу з державного реєстру речових прав, право власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: Харківська обл., Берестинський р., сщ. Кегичівка, провулок Волошина, будинок 7., зареєстровано за органом місцевого самоврядування Кегичівська селищна рада, Код ЄДРПОУ 04396963 (номер відомостей про речове право: 62496219).
У зв`язку з виявленим арештом нерухомого майна, позивачем було направлено адвокатський запит №18 від 18.12.2025 до Кегичівського відділу державної Виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, щодо підтвердження наявності відкритих та завершених виконавчих проваджень, а також наявності чинних арештів на майно.
У відповідь на адвокатський запит, Кегичівський відділ державної Виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, листом №29823 від 24.12.2025 р. повідомило, що виконавче провадження з примусового виконання постанови № AA007047 від 06.12.2007, на виконанні у відділі ДВС не перебуває. Виконавче провадження, за яким винесено вище зазначену постанову про арешт майна боржника, в автоматизованій системі виконавчого провадження не обліковується. Не надав інформацію про стягувача, за виконавчим провадженням (реєстраційний номер обтяження 6185732) накладеного органом ДВС на підставі постанови АА007047 від 06.12.2007 ВДВС Кегичівського РУЮ. Не надав документи, що підтверджують правомірність накладення арешту на нерухоме майно, що розташована за адресою: Харківська обл. смт. Кегичівка, пров. Волошина, 7. 
У зв`язку з тим, що накладений арешт порушує право позивача на вільне володіння та розпорядження своїм майном, позивач звернувся до суду з позовом та просив зняти арешти з нерухомого майна накладений ВДВС Кегичівського району на підставі постанови № АА 007047 від 06.12.2007.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 48 Постанови від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 зауважує, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Такі справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб`єктний склад сторін у них відповідає вимогам ст. 4 ГПК України. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
У пункті 46 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності (ст. 20 ГПК України) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Аналогічний правовий висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладений у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 916/3108/17.
Так, позивач є власником нерухомого майна за адресою: Харківська обл., Берестинський р., сщ. Кегичівка, провулок Волошина, будинок 7, яке зареєстровано за органом місцевого самоврядування (номер відомостей про речове право: 62496219). Право власності позивача не нерухоме майно зареєстровано у Реєстрі права власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом № 453853378 від 27.11.2025 з Державного реєстру речових прав.
Як встановлено судом, постановою державного виконавця № АА 007047 від 06.12.2007 накладений арешт на майно позивача, що підтверджується відомостями, викладеними у інформаційній довідці № 456941092 від 17.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Відповідно до інформаційної довідки № 456941092 від 17.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, суд встановив зареєстроване обтяження нерухомого майна, яке належить Кегичівській селищній раді і знаходиться за адресою: Харківська обл. смт. Кегичівка, провулок Волошина, 7.
Вид обтяження: арешт нерухомого майна. Номер запису про обтяження: 6185732 (Дата, час державної реєстрації: 07.12.2007 16:18:29. Зареєстровано: 07.12.2007 16:18:29 за № 6185732 реєстратором: Приватний нотаріус Удовиченко С.О., 64003, Харківська обл., Берестинський р., сш. Кегичівка, вул. Волошина, 93г, +38 099) 427-11-94; ІНФОРМАЦІЯ_1 Підстава обтяження: Постанова, АА № 007047, 06.12.2007, ВДВС Кегичівського району, Об`єкт обтяження: інше, не визначене, в межах 87902 гре. 22 коп., адреса: Харківська обл., Кегичівський р., смт. Кегичівка, провулок Волошина, 7, Власник: Кегичівське виробниче управління житлово-комунального господарства, код: 03358707, Харківська обл., Кегичівський р-н., смт. Кегичівка, провулок Волошина, 7.
Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 2 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають обтяження речових прав на нерухоме майно і, зокрема, арешт.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав).
Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек (ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Згідно з абз. 2 п. 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 № 1844/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18.12.2012 за № 2102/22414, у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав.
Згідно з ч. 1 ст. 10 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Ч. 3, 5 ст. 16 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункту 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal.), № 10373/05, пункту 51).
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (наприклад, рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz V.), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (справа «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункт 73).
Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункту 58, «Ґаші проти Хорватії» .(Gashi v. Croatia), № 32457/05, пункту 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), № 35298/04, пункту 67). 
Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Ст. 327 ЦК України визначено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Порядок зняття арешту з майна, накладеного у виконавчому провадженні, визначений ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження", відповідно до частини 1 якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. (ч. 2 ст. 59 Закону)
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження").
Крім того, за приписами ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа має право звернутися до суду з позовом як про визнання права власності на майно, на яке накладено арешт, та зняття з нього арешту, так і з позовом лише про зняття з такого майна арешту.
Подібні правові висновки наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 661/624/16-ц.
Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18, предметом спору у якій було звільнення з-під арешту нерухомого майна в порядку ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна.
Вважаючи свої права як власника порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом, в якому просить суд зняти арешт з належного йому на праві власності нерухомого майна.
В процесі розгляду даного спору, третьою особою - Кегичівським відділом державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області ХМУМЮ надані пояснення, з яких вбачається, що виконавче провадження, за яким винесено постанову про арешт майна боржника, в автоматизованій системі виконавчого провадження не обліковується, документи виконавчого провадження відсутні. 
Отже, суд зазначає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та неможливості встановлення стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей про матеріали виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право позивача на мирне володіння своїм майном.
Таким чином, суд дійшов висновку, що обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, яке належить позивачу на праві власності, створюють перешкоди Кегичівській селищній раді у здійсненні права власності на майно, змістом якого є право володіти, користуватися та розпорядження майном, а зняття судом арешту з майна призведе до ефективного захисту порушеного права позивача.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. (п. 58 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16.) Подібні висновки про застосування норм права сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19).
Верховний Суду неодноразово наголошував, зокрема у постанові від 02.10.2019 у справі № 922/1899/16, що рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав.
У пункті 145 Рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного королівства суд зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2015). Ст. 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись нормами ст. 2, 46, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 ГПК України, суд  

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.
Зняти арешт нерухомого майна, яке належить Кегичівській селищній раді, а саме: нерухомого майна за адресою: Харківська обл. смт. Кегичівка, провулок Волошина, 7, накладеного в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна № 6185732 (реєстраційний номер обтяження) від 07.12.2007 ВДВС Кегичівського району на підставі постанови АА № 007047 від 06.12.2007.
Стягнути з Комунального підприємства Кегичівське виробниче управління житлово-комунального господарства (64003, Харківська обл., смт. Кегичівка, пров. Волошина, 7; код ЄДРПОУ 03358707) на користь Кегичівської селищної ради (вул. Волошина, 50, смт Кегичівка, Харківська область, 64003; код ЄДРПОУ 04396963) судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач - Кегичівська селищна рада (вул. Волошина, 50, смт Кегичівка, Харківська область, 64003; код ЄДРПОУ 04396963);
Відповідач - Комунальне підприємство Кегичівське виробниче управління житлово-комунального господарства (64003, Харківська обл., смт. Кегичівка, пров. Волошина, 7; код ЄДРПОУ 03358707);
Третя особа - Кегичівський відділ Державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (64003, Харківська обл., Берестинський район, смт Кегичівка, вул. Волошина, буд. 38). 

Повне рішення складено 09.04.2026. 

Суддя		Р.М. Аюпова	

справа № 922/4641/25