Дата документу 16.04.2026
Справа № 334/10246/25
Провадження № 2/334/909/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2026 року м. Запоріжжя
Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі
Головуючого судді	Коломаренко К.А.	
при секретарі	Цілінко А.С.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ:
08.12.2025 року до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 , сформована в системі «Електронний суд» представником позивача – адвокатом Немерюк О.А. (діє на підставі Ордеру серії АР №1281257 від 07.12.2025 р.) до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, в якій позивач просить: визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/20 частки у праві спільної власності на житловий будинок з усіма господарськими будівлям та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування. 
В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка за життя залишила на випадок своєї смерті заповідальне розпорядження, яким заповіла усю належну їй частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_3 , її спадщину за законом прийняла ОСОБА_1 , як єдиний спадкоємець. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 11/20 часток у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в позасудовому порядку, подавши мирову угоду від 22 квітня 1982 року та ухвалу Ленінського районного народного суду міста Запоріжжя від 22 квітня 1982 року ОСОБА_1 не може, через наявність суперечливої інформації, поданої спадкоємицею та отриманими на запит від ТОВ «ЗМБТІ» документами, що підтверджують право власності. На даний час позивач не може оформити право на спадщину на частину будинку через розбіжність у правовстановлюючих документах на спадкове майно, тому змушений звернутися до суду з вказаним позовом.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2026 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Коломаренко К.А.
09.12.2025 року судом в порядку ч.8 ст. 187 ЦПК України отримано відповідь №2104898 від 09.12.2025 року з ЄДДР щодо зареєстрованого місця проживання відповідача у справі.
Ухвалою суду від 10.12.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання; витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чорненької Олени Михайлівни копію спадкової справи №39/2023, заведеної після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» матеріали інвентаризаційної справи на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
12.01.2026 року на виконання ухвали суду від 10.12.2025 року від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чорненької Олени Михайлівни надійшла копія спадкової справи №39/2023, заведеної після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
19.02.2026 року на виконання ухвали суду від 10.12.2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» надійшли матеріали інвентаризаційної справи на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 19.02.2026 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Немерюк О.А. не з`явились. Представник позивача 16.04.2026 року подав через канцелярію суду заяву, в якій просив провести судове засідання без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.
В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином та завчасно. 05.03.2026 року відповідач ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку надіслав заяву, в якій зазначив, що викладені в позові обставини підтверджує, проти визнання за його матір`ю ОСОБА_1 права власності на 11/20 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок не заперечує. Повідомив, що працює водієм міжнародних перевезень, а тому просить розгляд справи проводити без його участі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07.08.2023 року (а.с.10).
На випадок своєї смерті ОСОБА_3 за життя залишила заповіт від 23.09.2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Федченко Т.О., зареєстрований в реєстрі за №2209, яким, серед іншого, усю належну їй частину житлового будинку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , а також вклад з процентами, що знаходиться в ощадбанку 7717/0176, особовий рахунок № НОМЕР_2 , заповіла ОСОБА_2 , який з 2008 року мешкає в ньому (а.с.104).
Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чорненькою Оленою Михайлівною заведено спадкову справу №39/2023 щодо спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.65-148).
ОСОБА_2 05.01.2024 року звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чорненької Олени Михайлівни з заявою, в якій зазначив, що на спадщину не претендує, не заперечує проти отримання свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем, який прийняв спадщину (а.с.123).
Після смерті ОСОБА_3 , її спадщину за законом прийняла ОСОБА_1 , подавши 02 жовтня 2023 року приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Чорненькій Олені Михайлівні заяву про прийняття спадщини (а.с.66).
Спадщина ОСОБА_3 складається з грошових вкладів в акціонерному товаристві “Державний ощадний банк” та 11/20 часток у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
22 березня 2024 року ОСОБА_1 було отримане свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади в акціонерному товаристві “Державний ощадний банк”, що належали померлій ОСОБА_3 (а.с.120).
Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чорненької Олени Михайлівнипро відмову у вчинення нотаріальної дії №241/02-31 від 10.10.2025 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначено, що на відміну від ухвали Ленінського районного народного суду міста Запоріжжя від 22 квітня 1982 року про затвердження мирової угоди, наданої спадкоємицею, копія рішення Ленінського районного народного суду міста Запоріжжя від 22 квітня 1982 року у справі № 2-140/82 року, надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації" документи з матеріалів інвентаризаційної справи на будинок, містять інформацію про розмір часток ОСОБА_3 (11/20 часток) та ОСОБА_4 (9/20 часток) у праві спільної власності на житловий будинок що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, було встановлено суперечності між поданими спадкоємицею та отриманими на запит до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації" документами, що підтверджують право власності на спадкове майно (а.с.147-148).
Так, судом встановлено, що померла ОСОБА_3 з 28.07.1955 року по 1980 рік ОСОБА_3 знаходилася у шлюбі з батьком ОСОБА_1 — ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 28.06.1955 року).
Житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 був збудований подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в 1969 році, що підтверджується копією акту приймання індивідуального будинку від 13.12.1984 року, рішенням №324/19 від 13.12.1984 про реєстрацію житлової прибудови (а.с.19).
Після розлучення для вирішення спору щодо поділу спільного майна подружжя ОСОБА_3 звернулася до Ленінського районного народного суду міста Запоріжжя з відповідним позовом до ОСОБА_4 за результатами розгляду якого на затвердження суду була подана підписана 22 квітня 1982 року сторонами мирова угода, що підтверджується копією Мирової угоди від 22.04.1982 року та копією ухвали суду від 22.04.1982 року (а.с.20-21).
В ухвалі Ленінського районного народного суду міста Запоріжжя від 22 квітня 1982 року не зазначений розмір частки ОСОБА_3 , яка переходила у її власність внаслідок проведеного в судовому порядку поділу спільного майна подружжя, нажитого нею за час шлюбу з батьком ОСОБА_1 — ОСОБА_4 (а.с.21).
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо реєстрації права власності спадкодавця ОСОБА_3 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.140).
Рішенням Ленінського районного народного суду міста Запоріжжя від 22 квітня 1982 року у справі № 2-140/82 року, вирішено затвердити мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про поділ спільно набутого майна, згідно якої будинок АДРЕСА_1 , поділено наступним чином: ОСОБА_3 11/20 часток, а ОСОБА_4 9-20 часток (а.с. 191-192).
З копії технічного паспорту на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який виготовлено за матеріалами технічної інвентаризації 06.06.1991 року вбачається, що ОСОБА_3 за життя належало саме 11/20 часток будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24).

Так, Верховний суд України в п.23 Постанови пленуму «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив що Свідоцтво про права власності на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про права на спадщину вимоги про визнання прав на спадщину судом розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Частиною 3 ст.1296 ЦК України регламентовано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття у регламентованому порядку. 
Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Відповідно до ст.ст.16,328 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. 
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо, крім іншого, це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним (власником) документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Як роз`яснено в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. 
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Таким чином, на рівні основного закону нашої держави: закріплений основний принцип, на яких будуються правовідносини в Україні — верховенство права; визначені межі здійснення цих прав, відповідно до яких: ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством та використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства; закріплено набуття права власності в порядку, визначеному законом, та непорушність права власності, разом з непорушністю права на житло; визначено, що права і свободи захищаються судом.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і суд може захистити цивільне право або інтерес шляхом визнання такого права.
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, з урахуванням встановлених під час судового розгляду на підставі наявних доказів обставин у справі та правовідносин сторін, які випливають із вказаних встановлених обставин, суд дійшов висновку, що до цих правовідносин підлягають застосуванню зазначені вище в рішенні норми права, позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому з метою захисту законних прав позивача, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, та визнати за  ОСОБА_1 право власності на 11/20 частки у праві спільної власності на житловий будинок з усіма господарськими будівлям та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування.
Керуючись ст.4,12,13,76-82,133,141,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст.1220-1222,1261,1268,1267,1268,1269,1270 ЦК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) право власності на 11/20 частки у праві спільної власності на житловий будинок з усіма господарськими будівлям та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Коломаренко К. А.