Справа № 536/2445/25
Провадження № 2/536/270/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Клименко С.М.
за участю секретаря судового засідання Веремєєвої О.Р.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

17 жовтня 2025 року позивач, Акціонерне товариство «Акцент-Банк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись, що 04 червня 2020 року відповідачка приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг їй надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://а-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит в сумі 45 500 грн. Відповідачка своєчасно не здійснювала погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, внаслідок чого станом на 16 жовтня 2025 року утворилась заборгованість на загальну суму 52 214 грн 59 коп, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 45 415 грн 74 коп, заборгованості за відсотками в сумі 6 798 грн 85 коп, що і просили з неї стягнути та судові витрати у розмірі 2 422 грн 40 коп. 
Ухвалою судді від 30 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Правом на подачу відзиву відповідачка не скористалася.
Суд, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності прийшов до таких висновків. 
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Платіж за умовами Договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором.
Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Установлено, що 04.06.2020 року ОСОБА_1 звернулася до АТ "Акцент-Банк" з метою отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ "Акцент-Банку", відповідно до якої погодилася з тим, що дана заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася і погодилася з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому виді. Зобов`язувалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінам на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua.
Також відповідачка ознайомилася та підписала паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», де обумовлено істотні умови договору. Паспорт підписано простим електронним підписом шляхом підтвердження дзвінком з номера її телефону.
При цьому зазначений Паспорт споживчого кредиту неможливо визнати документом, який може підтверджувати умови кредитування, оскільки згідно з п. 7 вказаного паспорту надана в ньому інформація була актуальною і втратила чинність 01.07.2021 року.
Таким чином, даний документ неможливо визнати належним доказом погодження між сторонами кредитного договору, укладеного 04 червня 2020 року у формі Анкети-заяви про приєднання до банківських послуг, умов кредитування.
На виконання умов договору, позивач надав відповідачці кошти в сумі 45 500 грн, що підтверджується довідкою за лімітами, виконавши таким чином свої зобов`язання в повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_1 отримала в АТ «Акцент-Банк» кредитну картку з встановленим кредитним лімітом, користувалася кредитними коштами та частково здійснювала їх повернення, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою по картці.
З Анкети-заяви позичальника вбачається, що процентна ставка та строк дії договору в ній не зазначені.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти за несвоєчасну сплату кредиту.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», які викладені на банківському сайті https://а-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Акцент Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також те, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачкою не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Отже, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідачки суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 45 415 грн 74 коп.
Дані висновки суду узгоджуються з правовими позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 та від 23 грудня 2020 року по справі № 191/2648/17.
Так як позов задоволено частково, то в відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позову в сумі 2 106 грн 98 коп.

Керуючись статтями 13, 81, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, на підставі ст. 525, 526 ЦК України, суд
ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» ( 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ЄДРПОУ 14360080) заборгованість по кредиту за договором №б/н від 04 червня 2020 року станом на 16 жовтня 2025 року в сумі 45 415 (сорок п`ять тисяч чотириста п`ятнадцять) грн 74 коп та судовий збір в сумі 2 106 (дві тисячі сто шість) грн 98 коп.
Відмовити в решті позовних вимог.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його отримання до Полтавського апеляційного суду. 

Суддя	С. М. Клименко