Справа № 509/5536/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року         с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Бочарова А.І.
при секретарі Сірман Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Овідіополь цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 
до
Приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича,
третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бадахов Ю.Н.,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 
про
визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2018 року позивачка звернулася до суду з зазначеним вище позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 02.10.2018 р. їй стало відомо про існування виконавчого провадження №57308596, відкритого 27.09.2018р. приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. Після ознайомлення з матеріалами вказаного виконавчого провадження, позивачці стало відомо, що 14.05.2018р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме – житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 512.8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0.1209 га, кадастровий номер: 5123755200:02:003Ж0060 (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено нотаріусом за відсутності первинних документів щодо видачі позики та здійснення її часткового погашення, а отже, позивачка вважає, що розмір її заборгованості перед АТ «Раййфайзен Банк» не є безспірним. Також позивачка вказує, що вона не отримувала письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання перед вказаною банківською установою. Додатково, позивачка вказує, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису сплинуло більше трьох років з дати виникнення права вимоги, а саме - сплинуло 8 років. Крім цього, позивачка вказує, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 06.09.2010р. №2-1714/10 було частково задоволені позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та стягнуто солідарно на користь вказаної банківської установи заборгованість за кредитним договором в розмірі 154 044.21 доларів США. З огляду на це, позивачка вважає, що оскаржуваним виконавчим написом безпідставно та повторно стягнуті відповідні суми коштів. Також позивачка вказує, що оскаржуваний нею виконавчий напис було вчинено всупереч із даними довідки АТ «Раййфайзен Банк» від 17.10.2018р., згідно якої заборгованість позивачки перед вказаною банківською установою відсутня. В обґрунтування своїх вимог позивачка послалася на ст.ст.34, 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», ст.ст.15, 16, 18, 625, 1048, 1050 ЦК України, п.1-1 Постанови КМУ від 29.06.1999р. №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».
З наведених вище підстав позивачка просила суд позовну вимогу задовольнити, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, здійснений 14.05.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., зареєстрований в реєстрі за №1007 про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Раййфайзен Банк Аваль» суми 281212.24 доларів США боргу та 10 000 грн. оплати за вчинення виконавчого напису.
Позивачка в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач – АТ «Раййфайзен Банк» представника в судове засідання не направив, подав відзив на позовну заяві, в якому просив у задоволенні позову відмовити з наступних причин та підстав. 21.07.2006р між АТ «Раййфайзен Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/0049/81/60719 за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 182 000.00 доларів США строком до 21.07.2020 року, а позичальник зобов`язався належним чином використовувати та повернути банку суму отримуваного кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами, та виконані всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 21.07.2006р. між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, а також договір поруки №014/049/81/60719. Але свої зобов`язання перед банком вказані особи не виконали, станом на 30.01.2018 року заборгованість позичальника за кредитним договором складає 281 212.24 дол.США, що за курсом НБУ складає 7 943 265 грн. 75 копійок. З огляду на це, банк звернувся до нотаріусу для вчинення виконавчого напису, надавши при цьому всі передбачені законодавством України документи, що підтверджено заявою про вчинення виконавчого напису. Також банк наголошує, що для вчинення виконавчого напису обов`язковою умовою є лише надіслання вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань і наявність відмітки поштового зв`язку про її відправлення, а не одержання.
Відповідач – приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В. в судове засідання не з`явився.
Дослідивши письмові докази по справі суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до п 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 21.07.2006р. між Акціонерним поштово-комерційним банком «Аваль» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/0049/81/60719 за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 182 000.00 доларів США строком до 21.07.2020 року, а позичальник зобов`язався належним чином використовувати та повернути банку суму отримуваного кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами, та виконані всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 21.07.2006р. між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, а також договір поруки №014/049/81/60719. Але свої зобов`язання перед банком вказані особи не виконали, станом на 30.01.2018 року заборгованість позичальника за кредитним договором складає 281 212.24 дол.США, що за курсом НБУ складає 7 943 265 грн. 75 копійок.
29.11.2019р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено договір відступлення права вимоги, за яким АТ «Райффайзен Банк Аваль» передав, а АТ «Оксі Банк» набуло право вимоги до ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором
Також, 29.11.2019р. між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Укрфінанс груп» було укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого АТ «Оксі Банк» передав, а ТОВ «Фінансова компанія Укрфінанс груп» набуло право вимоги до ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором, а також договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором, згідно якого АТ «Оксі Банк» передав, а ТОВ «Фінансова компанія Укрфінанс груп» набуло право вимоги до ОСОБА_3 за договором іпотеки від 21.07.2006р.
Цього ж дня, 29.11.2019р. між ТОВ «Фінансова компанія Укрфінанс груп» та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія Укрфінанс груп» передало, а ОСОБА_3 набув право вимоги до ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором; також 29.11.2019р. між ТОВ «Фінансова компанія Укрфінанс груп» та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія Укрфінанс груп» передало, а ОСОБА_2 набув право вимоги до ОСОБА_3 за договором іпотеки від 21.07.2006р.
Постановою Одеського апеляційного суду від 13.02.2024р. у справі №522/15859/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ТОВ «Фінансова компанія Укрфінанс груп» було визнано недійсним договір відступлення права вимоги від 29.11.2019р., згідно якого ТОВ «Фінансова компанія Укрфінанс груп» передало, а ОСОБА_3 набув право вимоги до ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором.
Одночасно із цим, договір відступлення права вимоги від 29.11.2019р. між ТОВ «Фінансова компанія Укрфінанс груп» та ОСОБА_2 недійсним в судовому порядку не визнавався.
Надаючи оцінку вказаним фактичним обставинам, суд зазначає наступне.
Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі №554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі №520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі №209/3085/20).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 200/3452/17 (провадження № 61-18790св19) та від 16 грудня 2022 року у справі № 639/4029/20 (провадження № 61-16669св21).
Згідно з частинами першою, другою статті 15 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
У даній справі встановлено, що на момент ухвалення судового рішення право вимоги за договором іпотеки від 21.07.2006р. між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 , на підставі якого вчинено оскаржуваний виконавчий напис – належить ОСОБА_5 згідно договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 29.11.2019р.
З огляду на це, саме ОСОБА_5 є належним стягувачем у спірних правовідносинах, та саме до нього мав бути пред`явлений позов.
Водночас, Постановою Одеського апеляційного суду від 29.12.2020р. за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було скасовано ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 січня 2020 року про задоволення клопотання та залучення у якості відповідача АТ «Оксі Банк», виключення з кола учасників процесу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», заяву про заміну сторони у справі - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на його правонаступника АТ "Оксі Банк" передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Також, Постановою Одеського апеляційного суду від 03.05.2022р. за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було скасовано ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.02.2021 року про залучення до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_5 ,як правонаступника АТ «ОксіБанк» та виключення АТ«Оксі Банк» з кола сторін по справі; заяву ОСОБА_6 про залучення до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_6 , як правонаступника АТ «Оксі Банк» передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.03.2024р. клопотання представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» про заміну сторони у справі, в якому просить суд замінити ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на його правонаступника АТ "Оксі Банк" було залишено без задоволення; клопотання адвоката Акрабової О.М., представника ОСОБА_5 про залучення до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_5 , як правонаступника АТ «Оксі Банк» та виключення з кола учасників процесу АТ «Оксі Банк» було залишено без задоволення.
Вказана ухвала вмотивована тим, що згідно ч.2 ст.51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Враховуючи наведене, заміна первісного відповідача (співвідповідача) Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» на інших відповідачів можлива лише за клопотанням позивача.
Позивач у справі клопотання ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на інших відповідачів не заявляв, навпаки, проти задоволення клопотань ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_5 заперечував, та оскаржував відповідні ухвали суду про задоволення зазначених клопотань.
З огляду на викладене, позов у даній справі пред`явлений до неналежних відповідачів, що є підставою для відмови в задоволенні позову.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.12.2018р. було задоволено клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову, ухвалено вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Раййфайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ « Раййфайзен Банк Аваль», приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В., третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бадахов Ю.Н., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., 14.05.2018 року, зареєстрований в реєстрі за №1007 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки розташований за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку, загальною площею 0,1209 га, кадастровий номер: 5123755200:02:003:0060 (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
Керуючись ст.ст.3-7, 10-13, 18, 76-83, 95, 158, 258, 259, 263-268,ЦПК України, ст.ст. 328, 526, 530, 611, 626, 629, 1046, 1049 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бадахов Ю.Н., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню – відмовити.
Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.12.2018 року – скасувати. 
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Суддя:       А.І. Бочаров