Справа № 355/1495/25 
Провадження № 2-а/355/6/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року Баришівський районний суд Київської області в складі: 
головуючого судді Троценко Т. А.
за участю секретаря Ліберацької Ю. В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка Київської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому вказав, що постановою серії ЕНА № 5195939 від 11.07. 2025 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. за ч. 4 ст. 126 та ч. 3 ст. 122 КУпАП за те, що на 310 км Автодороги Київ - Чоп у с. Бабин він перевищив встановлену швидкості та керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування ТЗ Суворівським районним судом м. Одеси 17. 01. 2025 року на 1 рік, чим порушив п. 2. 1.а Правил дорожнього руху України.
Не згоден з постановою, просить скасувати її, провадження по справі закрити.
В обґрунтування позову зазначив, що працівниками поліції не було задокументовано та обгрунтовано порушенням ним Правил дорожнього руху України, які би давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу і перевірку документів.
Під час вимірювання швидкості руху автомобіля лазерний вимірювач швидкості ТЗ ТruCam LTI 20/20 № ТС001163 не був встановлений стаціонарно і знаходився в руках працівника поліції, що таким чином не дає змоги використовувати цей вимірювач швидкості у такому режимі, що суперечить вимогам ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», а відтак не може бути використаний як доказ у справі. 
Крім того, працівник поліції повідомив, що його позбавлено право керування ТЗ Суворівським районним судом м. Одеси 17. 01. 2025 року, проте про таке рішення йому нічого не відомо.
Вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності неправомірно, безпідставно та незаконно, тому просить скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, справу закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 і ч. 2 ст. 126 КУпАП в порядку ч. 3 ст. 286 КУпАП. 
Позивач та його представник до суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, адвокат Папенко Р. С. надав заяву, у якій просить розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позов підтримує і просить задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю Биков О. В. надав суду відзив на позовну заяву, у якій зазначив, що 11. 07. 2025 року Баранов Д. С. на 310 км А/Д М-06 Київ – Чоп, рухаючись в н. п. Бабин Рівненського району Рівненської області, керуючи ТЗ SKODA KODIAG д. н. НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження швидкості руху, а саме у н. п. Користь рухався зі швидкістю 136 км/год. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів ТruCam LTI 20/20.
Вказаними діями порушив п. 12. 4 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП.
Крім того, позивач керував транспортним засобом, будучи особою, позбавленою прав керування транспортними засобами відповідно постанови у справі № 523/12017/24. 
За вказане правопорушення встановлена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Відповідач зазначив, що постановою Одеського апеляційного суду від 17. 01. 2025 року у справі № 523/1207/24 постанову Суворівського районного суду м. Одеси від 04. 11. 2024 року залишено без змін, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування ТЗ строком на один рік.
Поліцейський виявив порушення ПДР, на яке належним чином відреагував, результатом чого стало винесення постанови, а твердження позивача про необізнаність щодо існування такої постанови є хибними та вводять суд в оману.
Твердження позивача про те, що інспектор не мав права використовувати прилад ТruCam, тримаючи його в руках, є безпідставними, оскільки з технічної документації такого приладу вбачається, що саме такий спосіб його застосування є належним і правомірним.
Просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, розглянути справу за його відсутності.

Частина 9 ст. 205 КАС України передбачає, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 11 липня 2025 року ОСОБА_1 на 310 км А/Д М-06 Київ – Чоп, рухаючись в н. п. Бабин Рівненського району Рівненської області, керуючи ТЗ SKODA KODIAG д. н. НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження швидкості руху, а саме рухався зі швидкістю 136 км/год. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів ТruCam LTI 20/20.
Вказаними діями порушив п. 12. 4 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП.
Крім того, позивач керував транспортним засобом, будучи особою, позбавленою прав керування транспортними засобами строком на 1 рік відповідно постанови Суворівського районного суду м. Одеси від 04. 11. 2024 року, за що інспектором УПП в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Загорульком А. В. був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн., відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5195939 від 11. 07. 2025 року.
Посилаючись на порушення своїх прав при зупинці автомобіля і незаконність використання працівником поліції вимірювача швидкості у ручному режимі, а також на необізнаність його щодо позбавлення його прав керування ТЗ строком на 1 рік, позивач просив скасувати постанову, а провадження по справі закрити.

Частина 1 ст. 5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Досліджуючи матеріали справи, судом не встановлено порушень прав позивача при складанні відносно нього адміністративного протоколу.
Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідачем доведено, що порушення ОСОБА_1 швидкості руху відбулося у межах населеного пункту Бабин ( в напрямку руху від м. Київ до м. Львів).
Відповідно до п. 12. 4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.  
Суд також приймає до уваги той факт, що засіб вимірювання швидкості руху транспортних засобів ТruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості т. з., тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювання, його використання у ручному режимі є законним, таким чином, його покази оцінювалися інспектором як доказ у розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Закон не містить вимоги обов`язково стаціонарного розміщення приладу. Стаття 40 Закону «Про Національну поліцію» дозволяє використовувати фото- та відеотехніку для фіксації порушень, зокрема:
?закріплювати технічні прилади на формі поліцейських;
?розміщувати їх у службових автомобілях або по периметру доріг;
?застосовувати мобільні засоби фіксації без обмеження лише автоматичним режимом.

Крім того, згідно технічних характеристик прилад TruCam використовує алгоритм шифрування AES, який гарантує цілісність даних з моменту фіксації порушення. Це унеможливлює зміну або підробку інформації як у самому приладі, так і після копіювання файлів на інші носії.
TruCam має чинні сертифікати відповідності та свідоцтва про повірку як законодавчо регульований засіб вимірювальної техніки.
Таким чином, суд вважає, що доводи про «нестаціонарність» приладу не впливають на законність штрафу, а TruCam є самодостатнім і надійним доказом порушення правил дорожнього руху.
Аналогічних висновків дійшов у своєму рішенні і Восьмий апеляційний адміністративний суд 16 грудня 2025 року у справі №450/3057/25.

Документування правопорушень, зафіксованих за допомогою приладів, здійснюється поліцейськими згідно зі ст. 251 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07. 11. 2015 року № 1395.

Як вбачається з копії постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 04. 11. 2024 року та постанови Одеського апеляційного суду від 17. 01. 2025 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Враховуючи, що постанова Суворовського районного суду м. Одеси була оскаржена в апеляційному порядку представником ОСОБА_1 адвокатом Папенко Р. С., суд пересвідчується у тому, що ОСОБА_1 був обізнаний щодо винесеного відносно нього рішення суду про позбавлення його прав керування ТЗ. 
А оскільки позивач керував автомобілем 11. 07. 2025 року, то порушення відбулося саме в межах періоду, коли він прав керування був позбавлений, що підтверджується належними доказами.
Судом встановлено, що поліцейський патрульної поліції мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу, процедура та порядок складення адміністративного протоколу була дотримана, постанова про адміністративне правопорушення винесена на підставі та у порядку, передбаченому законодавством.
Відтак, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. 122, 268,280-285 КУпАП, ст. ст. 5,77, 90 КАС, суд

Ухвалив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Баришівського
районного суду       Тетяна ТРОЦЕНКО