ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/871/26	Головуючий по першій інстанції	
Справа № 711/2191/24 Категорія: на ухвалу 	Позарецької С.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року 

м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Василенко Л.І., Новікова О.М.,

секретар: Широкова Г.К.,

учасники справи:

скаржник – ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи – Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу – представник ОСОБА_1 – адвокат Деревянко Віталій Тихонович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Деревянка Віталія Тихоновича на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 січня 2026 року (у складі судді Позарецької С.М.) в справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій виконуючого обов`язки начальника Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Олексієнко Оксани Сергіївни неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання дій в.о. начальника Другого ВДВС у м. Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Олексієнко О.С. неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування зазначено, що 14.03.2025 головним державним виконавцем Другого ВДВС відкрито виконавче провадження № 77500908 з виконання виконавчого листа, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси від 09.12.2024 по справі № 711/2191/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у розмірі 5000 грн щомісячно та на утримання дружини у розмірі 2000 грн щомісяця.
20.03.2025 постановами державного виконавця накладено арешт на кошти боржника, на рухоме та нерухоме майно боржника, а також об`єднано виконавчі провадження у зведене виконавче провадження.
Скаржник вказував, що на час звернення до суду зі скаргою заборгованість по сплаті аліментів на дитину та дружину відсутня, що підтверджується розрахунками від 04.06.2025 та від 25.08.2025, а також листом від 23.10.2025 в.о. начальника Другого ВДВС у м. Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Олексієнко О.С.
Для зняття арешту боржник звернувся до керівника Другого ВДВС, але йому було відмовлено у знятті арешту, з огляду на те, що боржник отримує пенсію в ГУ ПФУ в Черкаській області у розмірі 3323 грн щомісяця і такий розмір доходу не може забезпечувати виконання рішення суду щодо стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини у розмірі 5000 грн щомісячно.
Скаржник зазначав, що він має бажання сплачувати аліменти на утримання дитини, але обтяження, накладені на його нерухоме майно, заважають здійснити будь-які операції щодо отримання певних доходів з нерухомого майна (купівля-продаж, здача в оренду тощо). Крім того, ОСОБА_1 не має можливості укласти нотаріально завірений договір задля отримання дитиною у власність нерухомого майна, замість сплати аліментів.
З огляду на викладене вище, скаржник просив суд визнати дії в.о. начальника Другого ВДВС у місті Черкаси Київського МРУ МЮ України Олексієнко О.С. неправомірними та зобов`язати її зняти арешт з нерухомого, рухомого майна та коштів ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 77500908.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.01.2026 у задоволенні скарги відмовлено.
Суд першої інстанції, встановивши обставини справи, дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що керівник органу ДВС протиправно не вчинила дій (не прийняла рішення) про зняття арешту з майна (коштів) боржника, оскільки встановлено, що боржник ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі 3323 грн щомісячно, докази про інші офіційні доходи відсутні, а тому, очевидним є той факт, що розмір його пенсії не забезпечить виконання періодичних платежів на виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини. Крім того, боржник не отримує заробітної плати, доказів наявності в нього щомісячного стабільного доходу, грошових коштів, достатніх для виконання рішення суду про сплату аліментів, ні державному виконавцеві, ні суду не надано.
Не погоджуючись із такою ухвалою суду, представником скаржника – адвокатом Деревянком В.Т. подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.01.2026 та постановити нову, якою задоволити скаргу в повному обсязі.
Зазначає, що постановлена ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, що викладені в скарзі, поданій до суду першої інстанції.
Разом з тим, скаржник зазначає, що накладення арешту на майно обмежує законні права боржника ОСОБА_1 щодо вільного розпорядження належного йому майном.
Також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з дитинства, внаслідок чого працевлаштування для отримання доходів неможливе.
16.03.2026 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_2 – адвоката Бібік О.М. надійшли пояснення на апеляційну скаргу, в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не надано жодних підтверджень забезпечення виконання рішення суду надалі.
Зазначає, що станом на 31.01.2026 заборгованість по сплаті аліментів складає 1659,66 грн.
Також вказує, що ОСОБА_1 аліменти сплачуються хаотично, нерегулярно та не в повному обсязі. Відтак, наявність арешту на майно боржника є ефективним засобом, що забезпечує виконання судового рішення.
20.03.2026 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від в.о. начальника Другого ВДВС у м. Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Олексієнко О.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що під час перевірки майнового стану та доходів боржника ОСОБА_1 державним виконавцем було встановлено, що останній отримує пенсію у ГУ ПФУ в Черкаській області в розмірі 3323 грн. щомісячно. 
Такий розмір доходу не може забезпечити виконання рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси щодо стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 грн щомісячно. 
Отже, боржник ОСОБА_1 не має доходів, достатніх для забезпечення виконання періодичних платежів, а у разі відсутності бажання чи можливостей сплачувати аліменти на утримання дитини, майно та кошти, що знаходяться під арештом, можуть забезпечити своєчасне та у повному обсязі матеріальне утримання дитини, що є законним обов`язком батьків неповнолітньої дитини.
Оскільки державний виконавець діяв в межах закону та з урахування найкращих інтересів дитини, відсутні правові підстави для зняття арешту з майна та коштів боржника.
Заслухавши доповідь судді, ОСОБА_1 та його представника – адвоката Деревянка В.Т., вивчивши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2024 у справі № 711/2191/24 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини у розмірі 5000 грн щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 18.03.2024 та до повноліття дитини, та дружини у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з 18.03.2024 та до досягнення дитиною 3 річного віку. 
Судове рішення набрало законної сили 20.02.2025.
Придніпровським районним судом м. Черкаси 10.03.2025 були видані виконавчі листи, які стягувачем звернуті до примусового виконання через органи ДВС.
Постановою головного державного виконавця Другого ВДВС у місті Черкаси Київського МРУ МЮУ від 14.03.2025 відкрито виконавче провадження № 77500908 щодо стягнення з боржника на користь стягувача аліментів на утримання дитини.
Постановами державного виконавця від 20.03.2025 накладено арешт на кошти боржника, на рухоме та нерухоме майно боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів.
Також з матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_1 отримує пенсію у Головному управлінні ПФУ в Черкаській області у розмірі 3323 грн. 
Крім того, встановлено, що згідно з відповіді від 23.10.2025 № 1551673 в.о. начальника Другого ВДВС у м. Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Олексієнко О.С., станом на 31.10.2025 борг по сплаті аліментів відсутній. Водночас повідомлено про відсутність законних підстав для зняття арешту з майна та коштів боржника, оскільки доходи останнього не є достатніми для забезпечення виконання періодичних платежів.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 посилався на відсутність заборгованості зі сплати аліментів, що є підставою для зняття арешту, накладеного на підставі постанов державного виконавця від 20.03.2025 у виконавчому провадженні № 77500908.
Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.
Відповідно до пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.
Виходячи з принципу та презумпції обов`язковості для виконання судових рішень, що набрали законної сили (частина перша статті 18 ЦПК України), саме на боржнику лежить тягар доведення того, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.
Наведений процесуальний обов`язок боржником не виконано, натомість дії державного виконавця узгоджуються із приписами Закону України «Про виконавче провадження» та, за встановлених обставин, відповідають забезпеченню якнайкращих інтересів дитини до досягнення нею повноліття.
Сплата у певний період заявником аліментів після того, як він допустив наявність заборгованості, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 29.01.2024 у справі № 645/2710/17, від 26.05.2021 у справі № 490/6309/16-ц, від 23.09.2022 у справі № 554/1119/21.
На момент винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника, а також на момент звернення представника боржника до державного виконавця із заявою про зняття арешту з майна, у розпорядженні державного виконавця були відсутні відомості про те, що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, зокрема, про офіційне працевлаштування ОСОБА_1 та можливість звернення стягнення на його заробітну плату.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що незняття державним виконавцем арешту з майна боржника з метою забезпечення належного виконання судового рішення про стягнення аліментів на дитину не свідчить про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Оскільки, судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвала суду відповідає вимогам процесуального права, то підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Деревянка Віталія Тихоновича залишити без задоволення.
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 січня 2026 року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 22 квітня 2026 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Л.І. Василенко

О.М. Новіков