ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 440/12686/24
касаційне провадження № К/990/20548/25 

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області
на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року (головуючий суддя - Костенко Г.В.)
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Ральченко І.М.; судді: Катунов В.В., Подобайло З.Г.)
у справі № 440/12686/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛЮР ОІЛ»
до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Полтавській області
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЛЮР ОІЛ» (далі - ТОВ «АЛЛЮР ОІЛ», позивач, платник, товариство) звернулося до адміністративного суду з позовом до Державної податкової служби України (далі - ДПС України, відповідач 1), Головного управління ДПС у Полтавській області (далі - ГУ ДПС у Полтавській області, відповідач 2, податковий орган, контролюючий орган), в якому просило:
визнати протиправними та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у Полтавській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) або відмову в такій реєстрації, від 01 серпня 2024 року: № 11541119/43779768, № 11541120/43779768, № 11541232/43779768, № 11541233/43779768, № 11541231/43779768, № 11541227/43779768, № 11541228/43779768, № 11541230/43779768, № 11541229/43779768, № 11541199/43779768, № 11541200/43779768, № 11541201/43779768, № 11541202/43779768, № 11541203/43779768, № 11541204/43779768, № 11541205/43779768, № 11541206/43779768, № 11541207/43779768, № 11541208/43779768, № 11541209/43779768, № 11541210/43779768, № 11541211/43779768, № 11541190/43779768, № 11541191/43779768, № 11541192/43779768, № 11541193/43779768, № 11541194/43779768, № 11541195/43779768, № 11541196/43779768, № 11541198/43779768, № 11541197/43779768, № 11541213/43779768, № 11541212/43779768, № 11541226/43779768, № 11541224/43779768, № 11541223/43779768, № 11541222/43779768, № 11541221/43779768, № 11541220/43779768, № 11541219/43779768, № 11541218/43779768, № 11541217/43779768, № 11541216/43779768, № 11541215/43779768, № 11541214/43779768, № 11541184/43779768, № 11541185/43779768, № 11541186/43779768, № 11541187/43779768, № 11541188/43779768, № 11541189/43779768, № 11541183/43779768, № 11541178/43779768; № 11541182/43779768, № 11541180/43779768, № 11541181/43779768, № 11541128/43779768, № 11541127/43779768, № 11541123/43779768, № 11541124/43779768, № 11541121/43779768, № 11541122/43779768, № 11541125/43779768, № 11541126/43779768;
зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні: від 17 лютого 2023 року № 18, від 27 лютого 2023 року № 19, від 06 червня 2023 року № 1, від 09 червня 2023 року № 2, від 13 червня 2023 року № 3, від 07 лютого 2023 року № 12, від 07 лютого 2023 року № 13, від 14 лютого 2023 року № 14, від 14 лютого 2023 року № 15, від 02 січня 2023 року № 2, від 02 січня 2023 року № 4, від 02 січня 2023 року № 3, від 02 січня 2023 року № 5, від 03 січня 2023 року № 6, від 03 січня 2023 року № 8, від 03 січня 2023 року № 7, від 04 січня 2023 року № 9, від 04 січня 2023 року № 11, від 04 січня 2023 року № 10, від 05 січня 2023 року № 12, від 05 січня 2023 року № 13, від 19 січня 2023 року № 36, від 02 січня 2023 року № 1, від 02 січня 2023 року № 22, від 02 січня 2023 року № 24, від 02 січня 2023 року № 25, від 03 січня 2023 року № 26, від 05 січня 2023 року № 27, від 06 січня 2023 року № 28, від 17 січня 2023 року № 29, від 24 січня 2023 року № 30, від 01 лютого 2023 року № 7, від 14 лютого 2023 року № 8, від 03 березня 2023 року № 6, від 06 квітня 2023 року № 44, від 06 квітня 2023 року № 45, від 07 квітня 2023 року № 46, від 11 квітня 2023 року № 47, від 17 квітня 2023 року № 64, від 17 квітня 2023 року № 65, від 20 квітня 2023 року № 66, від 20 квітня 2023 року № 68, від 20 квітня 2023 року № 67, від 21 квітня 2023 року № 70, від 21 квітня 2023 року № 69, від 08 травня 2023 року № 78, від 08 травня 2023 року № 79, від 10 травня 2023 року № 80, від 10 травня 2023 року № 81, від 18 травня 2023 року № 97, від 29 травня 2023 року № 98, від 24 січня 2023 року № 31, від 24 січня 2023 року № 32, від 24 січня 2023 року № 33, від 25 січня 2023 року № 34, від 25 січня 2023 року № 35, від 28 лютого 2023 року № 21, від 17 лютого 2023 року № 20, від 13 лютого 2023 року № 9, від 20 лютого 2023 року № 10, від 26 січня 2023 року № 44, від 27 січня 2023 року № 45, від 10 січня 2023 року № 14, від 18 січня 2023 року № 15.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, платник зазначив, що після зупинення реєстрації податкових накладних подав до контролюючого органу пояснення та копії документів на підтвердження інформації, зазначеної у цих податкових накладних, однак комісія регіонального рівня без належної конкретизації причин та без належної оцінки поданих документів відмовила у їх реєстрації, пославшись на подання копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства.
Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 26 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року, позов задовольнив. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, судові інстанції виходили з того, що квитанції про зупинення реєстрації спірних податкових накладних містили лише загальне посилання на відповідність позивача пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку без наведення конкретної податкової інформації, яка стала підставою для такого висновку, та без визначення чіткого й вичерпного переліку документів, подання яких було необхідним для розгляду питання про їх реєстрацію, тоді як позивач у відповідь на зупинення реєстрації подав пояснення та копії документів щодо придбання, реалізації, оплати, перевезення й зберігання товару, однак комісія регіонального рівня, відмовляючи у реєстрації податкових накладних, обмежилася формальним посиланням на надання копій документів, складених / оформлених із порушенням законодавства, не конкретизувавши, які саме документи є неналежними, у чому полягають відповідні порушення та яким чином вони унеможливлюють реєстрацію податкових накладних, а тому дійшли висновку, що такі рішення не відповідають вимогам обґрунтованості й вмотивованості акта індивідуальної дії, створюють для платника стан правової невизначеності та є протиправними.
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач 2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, покликаючись на порушення судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Мотивуючи касаційну скаргу, податковий орган вказує, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, безпідставно не взяли до уваги обставини перебування позивача у переліку ризикових платників податку, подання ним неповного пакета документів на підтвердження інформації, зазначеної у спірних податкових накладних, а також помилково не врахували, що Порядок прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12 грудня 2019 року № 520 (далі - Порядок № 520), допускає направлення платнику повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів і передбачає можливість відмови у реєстрації податкової накладної у разі надання документів, складених чи оформлених із порушенням законодавства. 
Ухвалою від 27 травня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Полтавській області. 
16 липня 2025 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій установлено, що ТОВ «АЛЛЮР ОІЛ» упродовж січня - червня 2023 року здійснювало господарські операції з постачання товару своїм контрагентам, зокрема Товариству з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСПРОМ», Товариству з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ ОІЛ КОМПАНІ», Товариству з обмеженою відповідальністю «БЛЕК ОІЛ ЛТД», Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРЕГО», Товариству з обмеженою відповідальністю «АЗАРЕС», Товариству з обмеженою відповідальністю «УКРПРОМХІМТЕК», Приватному акціонерному товариству «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ ЗАВОД ТЕХНІЧНОГО ВУГЛЕЦЮ», Товариству з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ КОМПЛЕКС ЗАПОРІЖАВТОПОБУТХІМ» на підставі укладених договорів поставки. Предметом таких договорів була, зокрема, поставка розчинника комплексного ефірно-спиртового LEKI-30, LEKI-30i, поліфункціональної присадки PLUTOcen GS 2300i, бензину А-95, бензину А-95-Євро-Е5, сировини вуглеводневої, а також пластифікатора каучуків «PL-1». На виконання умов зазначених договорів позивачем оформлено видаткові накладні, здійснено поставку товару покупцям, а за наслідками поставки або отримання попередньої оплати складено податкові накладні, які направлено для реєстрації в ЄРПН. 
Як убачається з матеріалів справи, зокрема, 14 лютого 2023 року між ТОВ «АЛЛЮР ОІЛ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСПРОМ» укладено договір поставки № 14022023-01, на виконання якого за видатковими накладними від 17 лютого 2023 року № 69 та від 27 лютого 2023 року № 80 поставлено розчинник комплексний ефірно-спиртовий LEKI-30i, у зв`язку з чим складено податкові накладні від 17 лютого 2023 року № 18 та від 27 лютого 2023 року № 19. Крім того, 01 березня 2022 року між позивачем і Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ ОІЛ КОМПАНІ» укладено договір поставки № 0103-2022/СОК, на виконання якого у різні періоди січня - червня 2023 року поставлялись розчинник LEKI-30, поліфункціональна присадка PLUTOcen GS 2300i, бензин А-95-Євро-Е5, бензин А-95, сировина вуглеводнева, а за результатами таких операцій складались податкові накладні, зокрема від 06 червня 2023 року № 1, від 09 червня 2023 року № 2, від 13 червня 2023 року № 3, від 02 січня 2023 року № 1, № 22, № 24, № 25, від 03 січня 2023 року № 26, від 05 січня 2023 року № 27, від 06 січня 2023 року № 28, від 17 січня 2023 року № 29, від 24 січня 2023 року № 30, від 01 лютого 2023 року № 7, від 14 лютого 2023 року № 8, від 03 березня 2023 року № 6, від 06 квітня 2023 року № 44, № 45, від 07 квітня 2023 року № 46, від 11 квітня 2023 року № 47, від 17 квітня 2023 року № 64, № 65, від 20 квітня 2023 року № 66, № 67, № 68, від 21 квітня 2023 року № 69, № 70, від 08 травня 2023 року № 78, № 79, від 10 травня 2023 року № 80, № 81, від 18 травня 2023 року № 97, від 29 травня 2023 року № 98. 
Також судами встановлено, що 25 січня 2023 року між ТОВ «АЛЛЮР ОІЛ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БЛЕК ОІЛ ЛТД» укладено договір поставки № 2501202, у межах виконання якого поставлявся розчинник комплексний ефірно-спиртовий LEKI-30, а за наслідками попередньої оплати складено податкові накладні від 07 лютого 2023 року № 12, від 07 лютого 2023 року № 13, від 14 лютого 2023 року № 14, від 14 лютого 2023 року № 15, а також податкові накладні від 26 січня 2023 року № 44 та від 27 січня 2023 року № 45. Окрім цього, 03 листопада 2022 року між позивачем і Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРЕГО» укладено договір поставки № 31122/1-К, за яким поставлено розчинник комплексний ефірно-спиртовий LEKI-30, а за наслідками таких операцій складено податкові накладні від 02 січня 2023 року № 2, № 3, № 4, № 5, від 03 січня 2023 року № 6, № 7, № 8, від 04 січня 2023 року № 9, № 10, № 11, від 05 січня 2023 року № 12, № 13, від 19 січня 2023 року № 36. 
Крім того, судами встановлено, що 01 березня 2022 року між ТОВ «АЛЛЮР ОІЛ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЗАРЕС» укладено договір поставки, за наслідками виконання якого складено податкові накладні від 01 лютого 2023 року № 7 та від 14 лютого 2023 року № 8; 01 березня 2022 року між ТОВ «АЛЛЮР ОІЛ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРПРОМХІМТЕК» укладено договір поставки № 6022023-1, за яким складено податкові накладні від 17 лютого 2023 року № 20 та від 28 лютого 2023 року № 21; 05 грудня 2022 року між ТОВ «АЛЛЮР ОІЛ» та Приватним акціонерним товариством «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ ЗАВОД ТЕХНІЧНОГО ВУГЛЕЦЮ» укладено договір поставки № 12/35-22, за наслідками виконання якого складено податкові накладні від 13 лютого 2023 року № 9 та від 20 лютого 2023 року № 10; 10 січня 2023 року між позивачем і Товариством з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ КОМПЛЕКС ЗАПОРІЖАВТОПОБУТХІМ» укладено договір поставки № 291222-01, за яким складено податкові накладні від 10 січня 2023 року № 14 та від 18 січня 2023 року № 15. 
Після подання зазначених податкових накладних на реєстрацію в ЄРПН контролюючим органом сформовано квитанції про їх зупинення, у яких зазначено, що платник податку, яким подано податкові накладні, відповідає пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку та запропоновано надати пояснення і копії документів для розгляду питання про реєстрацію або відмову в реєстрації податкових накладних. 
29 липня 2024 року позивач подав до контролюючого органу повідомлення про надання пояснень і копій документів щодо податкових накладних, реєстрацію яких було зупинено. Як установили суди, у цих повідомленнях позивач надавав пояснення, що стосувалися придбання та реалізації товару, його оплати, перевезення та зберігання, а також копії документів на підтвердження відповідних господарських операцій. 
01 серпня 2024 року комісія ГУ ДПС у Полтавській області прийняла оскаржувані рішення про відмову в реєстрації податкових накладних, зазначивши підставою те, що платником податку надано копії документів, складених/оформлених із порушенням законодавства. Саме ці рішення стали предметом оскарження у цій справі.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд зазначає таке. 
Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України) реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1165 затверджено, зокрема, Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН.
Наказом Міністерства фінансів України від 12 грудня 2019 року № 520 затверджено Порядок прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН, яким визначено механізм прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН, реєстрацію яких відповідно до пункту 201.16 статті 201 ПК України зупинено в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України. 
Пунктом 3 Порядку № 520 передбачено, що комісія регіонального рівня приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі у терміни, визначені пунктом 9 цього Порядку, та надсилає його платнику податку на додану вартість (далі - платник податку) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» і «Про електронні довірчі послуги».
Згідно з пунктами 4, 5 цього Порядку у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі.
Платник податку, який склав податкову накладну/розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації таких податкової накладної/ озрахунку коригування в Реєстрі може подати такі документи:
договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них;
договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;
первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи, інвентаризаційні описи, у тому числі рахунки-фактури / інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні;
розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;
документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством;
інші документи, що підтверджують інформацію, зазначену у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі.
Зміст наведеного правового регулювання свідчить, що процедура зупинення реєстрації податкової накладної та прийняття рішення про її реєстрацію або відмову в такій реєстрації є окремою процедурою податкового контролю, у межах якої контролюючий орган зобов`язаний чітко, зрозуміло та конкретно повідомити платника податку про підстави зупинення реєстрації податкової накладної та про ті документи, подання яких є необхідним для розгляду питання щодо її реєстрації.
Як установили суди попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, у квитанціях про зупинення реєстрації податкових накладних контролюючий орган обмежився загальним посиланням на те, що платник податку відповідає пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку, та запропонував надати пояснення й копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної у податкових накладних, без зазначення конкретного переліку документів, які слід подати. Також відповідачами не було надано належного документального підтвердження тих конкретних обставин, які зумовили віднесення позивача до ризикових платників саме в аспекті кожної зі спірних податкових накладних. 
За встановлених обставин Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що наведені квитанції не містили достатньої конкретизації підстав зупинення реєстрації податкових накладних та не містили чітких і зрозумілих вказівок платнику податку щодо того, які саме пояснення та копії документів він має надати для розгляду питання про реєстрацію податкових накладних.
Верховний Суд також бере до уваги, що позивач, реагуючи на отримані квитанції, подав до контролюючого органу повідомлення з поясненнями та копіями документів щодо кожної групи податкових накладних, складених за операціями з контрагентами, зокрема Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСПРОМ», Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ ОІЛ КОМПАНІ», Товариством з обмеженою відповідальністю «БЛЕК ОІЛ ЛТД», Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРЕГО», Товариством з обмеженою відповідальністю «АЗАРЕС», Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРПРОМХІМТЕК», Приватним акціонерним товариством «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ ЗАВОД ТЕХНІЧНОГО ВУГЛЕЦЮ», Товариством з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧИЙ КОМПЛЕКС ЗАПОРІЖАВТОПОБУТХІМ». Пподання таких пояснень і документів свідчить про реалізацію платником права, передбаченого Порядком № 520, та про вчинення ним дій, спрямованих на усунення сумнівів контролюючого органу. 
Разом із тим у спірних рішеннях комісії регіонального рівня від 01 серпня 2024 року як підставу для відмови в реєстрації податкових накладних зазначено лише загальне формулювання про надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства.
Ні ці рішення, ні доводи відповідача, які були покладені в їх основу на момент прийняття, не містять чіткої конкретизації того, які саме документи є неналежними, які саме вимоги законодавства порушено при їх оформленні, в чому полягає такий дефект і яким чином він унеможливлює прийняття рішення про реєстрацію конкретної податкової накладної.
Саме такий дефект мотивувальної частини спірних індивідуальних актів був правильно встановлений судами попередніх інстанцій. За відсутності належної конкретизації причини відмови у реєстрації податкових накладних платник податку фактично позбавляється можливості зрозуміти, які саме недоліки мають бути усунуті, що, у свою чергу, порушує вимоги до змісту акта індивідуальної дії та суперечить принципу правової визначеності. 
Доводи касаційної скарги про подання позивачем неповного пакету документів та зазначення ним про вилучення частини документів, не можуть свідчити про правомірність дій комісії. 
Правомірність індивідуального акта суб`єкта владних повноважень оцінюється виходячи з тих підстав, які прямо зазначені у ньому на момент його прийняття. У спірних рішеннях як підставу відмови наведено надання копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства, а не ненадання документів чи подання неповного пакета документів. Відтак контролюючий орган не вправі вже на стадії судового оскарження фактично змінювати первісну мотивацію своїх рішень, доповнюючи її новими обставинами, які не були покладені в основу спірних актів. 
Посилання податкового органу на Порядок № 520 та можливість направлення повідомлення про необхідність подання додаткових пояснень і документів не змінює суті спору. Наявність у Порядку № 520 такої процесуальної можливості не звільняє контролюючий орган від обов`язку належно конкретизувати первісні підстави зупинення реєстрації податкових накладних та належним чином мотивувати остаточне рішення про відмову у їх реєстрації. Більше того, якщо, на думку контролюючого органу, платником подано недостатній обсяг документів або виникла потреба в їх уточненні, саме комісія регіонального рівня наділена механізмом направлення відповідного повідомлення з пропозицією подати додаткові пояснення та/або документи. Натомість у цій справі комісія, не надавши належної конкретизації ані в квитанціях, ані у спірних рішеннях, одразу застосувала механізм відмови у реєстрації податкових накладних. За таких обставин посилання контролюючого органу на сам факт існування у Порядку № 520 зазначеної процедури не спростовує висновків судів попередніх інстанцій щодо протиправності спірних рішень.
Доводи касаційної скарги щодо включення позивача до переліку ризикових платників податку, наявності господарських операцій із ризиковими контрагентами, значних обсягів придбання та реалізації товару, кількості найманих працівників, а також щодо наявності кримінального провадження, самі по собі не замінюють належної індивідуалізованої мотивації рішень комісії про відмову у реєстрації податкових накладних.
У межах цього спору підлягає перевірці правомірність саме рішень про відмову в реєстрації податкових накладних, прийнятих 01 серпня 2024 року, з огляду на ті підстави, які покладено в їх основу. Натомість посилання у касаційній скарзі на кримінальне провадження, аналітичні дані щодо господарської діяльності позивача та інші узагальнені відомості не були відображені у спірних рішеннях як самостійні та конкретизовані мотиви відмови, а тому не можуть бути враховані Верховним Судом як підстава для висновку про законність цих рішень. Сам факт наявності кримінального провадження без вироку суду, який би містив встановлені обставини, пов`язані саме зі спірними господарськими операціями, також не може вважатися належним і достатнім доказом правомірності оскаржуваних рішень у цій адміністративній справі. 
Окремо Верховний Суд зазначає, що зміст касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень у цій справі свідчить, що частина доводів відповідача 2 про висновки судів щодо оцінки товарно-транспортних накладних і посилання на пункт 7.5.8 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерством економіки України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155, не кореспондує змісту судових рішень, ухвалених у справі № 440/12686/24. Наведені у касаційній скарзі посилання на такі висновки не можуть бути визнані належним аргументом проти законності оскаржуваних рішень у цій справі, оскільки Верховний Суд перевіряє правильність висновків судів попередніх інстанцій саме у межах конкретної справи, яка переглядається. 
Усталена практика Верховного Суду у спорах щодо зупинення та відмови в реєстрації податкових накладних виходить із того, що предметом судової перевірки в таких спорах є насамперед дотримання контролюючим органом процедури моніторингу та належна вмотивованість індивідуального акта, а не повне дослідження реальності господарських операцій у тому обсязі, який притаманний податковій перевірці. Саме такого підходу дотрималися суди попередніх інстанцій у цій справі. Аргументи ж контролюючого органу фактично спрямовані на перенесення предмета спору з оцінки законності рішень про відмову у реєстрації податкових накладних на спір про реальність господарської діяльності платника загалом, що не відповідає межам цього спору.
Верховний Суд бере до уваги, що оскаржувані рішення податкового органу є індивідуальними адміністративними актами, які повинні відповідати критеріям чіткості, зрозумілості, вмотивованості та правової визначеності. Відсутність у них належної конкретизації підстав прийняття, а також спроба обґрунтувати їх законність новими аргументами вже під час судового розгляду, свідчить про їх невідповідність зазначеним критеріям.
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги податкового органу без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова
Судді І. Я. Олендер
Р. Ф. Ханова