ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/7381/25
провадження № 2-др/753/50/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2026 р. Дарницький районний суд міста Києва під головуванням судді Осіпенко Л.М.
за участю: 
секретаря судового засідання - Ломакіної Л.О.,
представника позивачки - Голуба В.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дарницького районного суду міста Києва в режимі відеоконференції заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Голуба Віталія Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 
до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», 
та ОСОБА_2 
про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

20.02.2026 року Дарницький районний суд м. Києва за результатом розгляду справи по суті ухвалив рішення, яким позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 62 475,78 грн.
В мотивувальній частині рішення суду зазначено, що суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, яке підлягає вирішенню у порядку, визначеному ст. 270 ЦПК України, відповідно до якої суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
В подальшому, 23.02.2026 року представник позивачкиОСОБА_1  адвокат Голуб В.А. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі в частині стягнення з відповідача судових витрат. В обґрунтування зазначив, що при розгляді справи, позивачем були понесені витрати у загальному розмірі 11 431,20 грн., з яких 1 211,20 грн. - судовий збір за подання позовної заяви; 10 220,00 грн. - вартість послуг правової (правничої допомоги). З огляду на викладене, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам (а.с. 8-22, 35-40 т. 2).
03.03.2026 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Онишко В.М. звернулась до суду із запереченнями на заяву про ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування зазначила, що у позові не було зазначено про намір подати докази понесених витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а також відповідна заява не робилася представником позивача під час судового розгляду. На думку представника відповідача, договір про надання правової допомоги не містить умов щодо порядку та способу визначення витрат, не передбачає механізму їх обчислення, не визначає переліку послуг, які входять до вартості правничої допомоги. За відсутності в договорі погодженого сторонами розміру гонорару або чіткого порядку його визначення неможливо встановити, яким саме чином сформована сума 10 220,00 грн. Крім того стверджує, що заява про ухвалення додаткового рішення і позовна заява не містять платіжних доручень, квитанцій, банківських виписок, касових ордерів, актів приймання-передачі наданих послуг чи будь-яких інших фінансових документів, що підтверджували б реальність здійснення відповідних витрат. З огляду на викладене просить суд відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі (а.с. 25-34 т. 2).
Інших заяв про ухвалення додаткового рішення від сторін та їх представників не надходило.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30.03.2026 року заяву про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду (а.с. 41 т. 2).
У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Голуб В.А. підтримав заяву з підстав викладених у ній та просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.
У судовому засіданні представник відповідача  ОСОБА_2 присутньою не була. 
Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, відповідно до вимог ч. 4 ст. 270 ЦПК України.
Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, заяви та клопотання сторін, суд дійшов до такого висновку. 
Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства.
Згідно із п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із проведенням експертизи.
Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При цьому, суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц та від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.
Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19. 
Таким чином, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленим у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У позовній заяві, на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивачкою зазначено, що вона очікує понести судові витрати у зв`язку з розглядом справи у загальному розмірі 11 431,20 грн., з яких 1 211,20 грн. - судовий збір за подання позовної заяви та 10 220,00 грн. - вартість послуг професійної правничої допомоги. Окрім того, сума витрат може бути в подальшому збільшена на 8 000,00 грн. (а.с. 1-71 т. 1)
У відзиві, на виконання вимог п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, відповідачем зазначено, що він очікує понести судові витрати у зв`язку з розглядом справи у загальному розмірі 8 500,00 грн. Окрім того, сума витрат може бути в подальшому збільшена до 10 000,00 грн. (а.с. 122-142 т. 1).
Оскільки позовні вимоги задоволені судом у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачкою, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України. 
Водночас судові витрати, понесені відповідачем, відшкодуванню не підлягають.
На підтвердження витрат, які понесла позивачка на сплату судового збору, до суду надано квитанцію АТ «Укрсиббанк» від 11.04.2025 року на суму 1 211,20 грн. (а.с. 11 т. 1, а.с. 14 т. 2).
На підтвердження витрат, які понесла позивачка на професійну правничу допомогу, до суду надано: договір про надання правової допомоги № 09/2025ф від 18.03.2025 року, який укладено між адвокатом Голубом В.А. та позивачкою ОСОБА_1 (а.с. 94 т. 1), акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 11.04.2025 року до Договору № 09/2025ф від 18.03.2025 року, на суму 10 220,00 грн. (а.с. 15-16 т. 2), додаткову угоду від 18.03.2025 року до Договору № 09/2025ф від 18.03.2025 року (а.с. 17 т. 2), товарний чек № 01/04/2025 від 11.04.2025 року на суму 10 220,00 грн. (а.с. 18 т. 2).
Зокрема у п. 4.2. договору зазначено, що розмір та форма оплати гонорару представника встановлюється в додаткових угодах до вказаного договору.
З огляду на викладене, суд вважає доведеними витрати позивачки, пов`язані з розглядом справи у розмірі належними та допустимими доказами у розмірі 11 431,20 грн. (1 211,20 + 10 220,00).
Водночас представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Онишко В.М. заявлено про зменшення витрат на професійну допомогу.
Суд зазначає, що вимоги щодо подання окремого письмового попередження про намір надати докази понесених витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення законодавством не передбачені, оскільки відповідне право прямо встановлено абзацом другим частини восьмої статті 141 ЦПК України. Крім того, як убачається з матеріалів справи, у судовому засіданні сторони заявили про необхідність вирішення питання щодо розподілу судових витрат.
Твердження представника відповідача про те, що позивачкою не доведено та не обґрунтовано розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 220,00 грн, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи. Так, позивачкою до матеріалів справи надано належні та допустимі докази понесених витрат, а також орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, що у сукупності дає суду підстави дійти висновку про доведеність заявленого розміру витрат.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, у разі заперечення розміру витрат на професійну правничу допомогу, сторона, яка заперечує проти їх стягнення, зобов`язана навести відповідні доводи та докази, що свідчать про їх неспівмірність, необґрунтованість чи надмірність.
Представником відповідача не конкретизовано, які саме дії адвоката позивача є надмірними або невиправданими, не подано власного розрахунку витрат, які, на думку відповідача, були б розумними у цьому спорі, не здійснено порівняльного аналізу тривалості та характеру здійснених дій із заявленою сумою.
Саме по собі посилання представника відповідача на неспівмірність витрат позивачки на професійну правничу допомогу, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження таких тверджень, не може свідчити про неспівмірність чи необґрунтованість таких витрат.
З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для врахування заперечень сторони відповідача щодо розміру та обґрунтованості заявлених витрат на професійну правничу допомогу.
Під час розподілу судових витрат, судом враховано, що позивачка ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом до двох відповідачів - ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та ОСОБА_2 . 
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 08.07.2025 року затверджено мирову угоду та провадження у справі відносно відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» закрито (а.с. 105-106 т. 1). 
Як вбачається зі змісту ухвали суду від 08.07.2025 року, позивачка відмовилась від решти позовних вимог до відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА», зокрема в частині стягнення судового збору, витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи та витрат на професійну правову допомогу.
З урахуванням викладеного, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 778,44 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 568,39 грн., а всього у сумі 7 346,83 грн., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог (з розрахунку: 1211,20 + 10 220,00 = 11 431,20 грн.; 11 431,20 х 64,27 % = 7 346,83 грн.). 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 137, 141, 270 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Голуба Віталія Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.
Ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 778,44 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 568,39 грн., а всього у сумі 7 346 (сім тисяч триста сорок шість) гривень 83 копійки.
Додаткове рішення суду набирає законної сили через тридцять днів з моменту його підписання.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його підписання.
Учасник справи, якому копію додаткового рішення суду не було вручено в день його підписання, має право на поновлення строку для апеляційного оскарження, якщо скаргу подано протягом тридцяти днів з моменту отримання його копії.
У разі апеляційного оскарження, додаткове рішення суду набирає законної сили з моменту прийняття апеляційним судом судового рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, закриття апеляційного провадження, залишення апеляційної скарги без розгляду або без задоволення.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя:          Л.М. Осіпенко