ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/950/26 Справа № 185/9619/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Красвітної Т.П., Халаджи О.В. 
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №185/9619/25 за позовом Керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області Кузьменка Анатолія Сергійовича в інтересах держави в особі Павлоградської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки комунальної форми власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2025 року про забезпечення позову,постановлену у складі судді Юдіної С.Г., -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області інтересах держави в особі Павлоградської міської ради з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки комунальної форми власності про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки комунальної форми власності.
Крім того, керівник Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до суду інтересах держави в особі Павлоградської міської ради з заявою про забезпечення позову заборонити ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо об`єкту нерухомого майна будівлі та споруди які складаються з: А - будівля (цегла), загальною площею 1832,0 кв.м., Б - септік, №1 – огорожа, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1 .
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що на підставі договору оренди земельної ділянки від 10 вересня 2015 року, укладеного між Павлоградською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , останній передана в користування земельна ділянка, кадастровий номер 1212400000:02:032:0065, загальною площею 0,6 га. стоком на 10 років, тобто до 10 вересня 2025 року включно.
02 лютого 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, серія та номер НРР 141617, а саме: будівлі та споруди А, Б, №1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
Право власності на будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02 лютого 2022 року, серія та номер НРР 141617. Номер відомостей про речове право 46482118.
Таким чином, починаючи з 02 лютого 2022 року до ОСОБА_1 перейшло право користування спірною земельною ділянкою комунальної форми власності, площею 0,6 га, та останній є її користувачем. На теперішній час ОСОБА_1 продовжує використовувати земельну ділянку, кадастровий номер 1212400000:02:032:0065, комунальної форми власності, як власник нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке розміщено на вказаній земельній ділянці. Однак орендну плату за використання земельної ділянки не сплачує. Розмір недоотриманої місцевим бюджетом Павлоградської міської ради орендної плати за використання ОСОБА_1 земельної ділянки комунальної форми власності за період з 02 лютого 2022 року по 31 травня 2025 року складає 1 273 318, 28 грн.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2025 року заяву керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області Кузьменка А.С. про забезпечення позову задоволено.
Забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо об`єкту нерухомого майна будівлі та споруди які складаються з: А - будівля (цегла), загальною площею 1832,0 кв.м., Б - септік, №1 – огорожа, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 55411412124), право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1 . Номер відомостей про речове право 46482118. 

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2025 року винесена незаконно, підлягає скасуванню з винесенням відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову. 
В обґрунтування скарги зазначає, що прокурор нічого не пропонує для зустрічного забезпечення. 
Зауважує, що в Україні йде війна. Лінія зіткнення з ворожими військами наближається до міста Павлограда майже кожного дня. Існує ризик втратити майно із-за повномасштабного вторгнення. Майно, ринковою вартістю більше 6 000 000 грн., що в п`ятеро більше ніж сума позову.
Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що Постановою Верховного Суду від 31 липня 2024 року встановлено безпідставність вимог до відповідача щодо орендної плати з розрахунку, що нормативна грошова оцінка вищевказаної земельної ділянки з кадастровим номером 1212400000:02:032:0065 площею 0,6000 га на АДРЕСА_1 станом на 2022 рік складала 12 027 906,68 грн. 
Зазначає, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. 
Приймаючи до уваги, що Верховним Судом по цій справі вже вирішений спір, в задоволенні заяви про забезпечення позову також має бути відмовлено. 
Вказує, що забезпечення позову не повинно призводити до фактичного вирішення спору до його розгляду по суті. Арешт та заборони, накладені ухвалою суду, суттєво обмежують його право власності (ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) без достатніх на те підстав. 

У зв`язку з чим просить ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2025 року - скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову відмовити. 

Керівник Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області Кузьменко А.С.скориставшись своїм правом подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає, що твердження відповідача, що спір у справі №185/9619/25, вже був остаточно вирішений Верховним Судом постановою від 31 липня 2024 року не відповідає дійсності.
Зазначає, що предметом розгляду судами у справі №185/11240/22 було саме зобов`язання ОСОБА_1 укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер 1212400000:02:032:0065, загальною площею 0,6 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас, предметом розгляду у справі №185/9619/25 за позовом керівника Павлоградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 є стягнення з останнього заборгованості зі сплати орендної плати за використання спірної земельної ділянки комунальної власності в сумі 1 273 318, 28 грн. 
Вказує, що незважаючи на те, що в справах №185/11240/22 та №185/9619/25 сторони у справі є тими самими, проте предмет і підстави позовів є зовсім різними, що виключає висновок про тотожність позовних вимог. Таким чином, твердження відповідача про те, що у справі №185/9619/25 відсутній предмет спору у зв`язку з тим, що спірні правовідносини нібито вже були розглянуті Верховним Судом у справі №185/11240/22, а також про зловживання прокурором правом на звернення до суду шляхом подання цього позову, не відповідають дійсності та спростовуються наведеними вище доводами. 
Зауважує, що прокурор звернувся до суду з майновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якого вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити та унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. 
Також вказує, що майно, щодо якого застосовано захід забезпечення позову, розташовано саме на тій земельній ділянці, за яку наявна заборгованість. Це майно не є житлом, отже не є необхідним для забезпечення життєдіяльності відповідача. 
Звертає увагу, що відповідачем не враховано, що зі змісту диспозитивних положень ст. 154 ЦПК України вбачається, що суд наділений саме правом, а не обов`язком визначити зустрічне забезпечення. До того ж, слід враховувати, що змагальність сторін є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства. Натомість відповідачем не приведено жодних обґрунтованих доводів та не надано доказів на підтвердження необхідності застосування зустрічного забезпечення позову. Отже, у цьому випадку саме собою незазначення в оскаржуваній ухвалі про вирішення питання зустрічного забезпечення не можна вважати допущеним судом першої інстанції істотним процесуальним порушенням, достатнім для скасування ухвали про забезпечення позову. 
У зв`язку з чим просить узадоволенні апеляційної скарги відповідача – ОСОБА_1 – відмовити у повному обсязі, а ухвалу Павлоградського міськрайонного суду від 27 серпня 2025 року у справі №185/9619/25 – залишити без змін. 

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Представник Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в судовому засідання апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив у її задоволенні відмовити.
Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що на підставі договору оренди земельної ділянки від 10 вересня 2015 року, укладеного між Павлоградською міською радою та ФОП ОСОБА_2 , останній передана в користування земельна ділянка, кадастровий номер 1212400000:02:032:0065, загальною площею 0,6 га. стоком на 10 років, тобто до 10 вересня 2025 року включно.
02 лютого 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, серія та номер НРР 141617, а саме: будівлі та споруди А, Б, №1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02 лютого 2022 року, серія та номер НРР 141617.
Номер відомостей про речове право 46482118. Таким чином, починаючи з 02 лютого 2022 року до ОСОБА_1 перейшло право користування спірною земельною ділянкою комунальної форми власності, площею 0,6 га, та останній є її користувачем.
На теперішній час ОСОБА_1 продовжує використовувати земельну ділянку, кадастровий номер 1212400000:02:032:0065, комунальної форми власності, як власник нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке розміщено на вказаній земельній ділянці. Однак орендну плату за використання земельної ділянки не сплачує. Розмір недоотриманої місцевим бюджетом Павлоградської міської ради орендної плати за використання ОСОБА_1 земельної ділянки комунальної форми власності за період з 02 лютого 2022 року по 31 травня 2025 року складає 1 273 318, 28 грн.
Згідно наданої представником позивача інформації з мережі Інтернет (яка не заперечувалась іншою стороною), а саме на відкритій онлайн площадці з оголошень про продаж, надання послуг ОLХ, встановлено, що 02 серпня 2025 року опубліковано оголошення про термінову продаж нежитлової будівлі, загальною площею 1 839 кв м. (посилання на оголошення https://www.olx.ua/d/uk/obyavlenie/srochno-zdanie-1839-kv-IDWvl9M.html). Ціна вказаного нерухомого майна зазначена 150 000 $, що за офіційним курсом до іноземних валют Національного банку України (41, 2839 грн. за 1 $) станом на 25 серпня 2025 року становить 6 192 585 грн.
Вказане у оголошенні нерухоме майно є будівлями та спорудами які складаються з: А - будівля (цегла), загальною площею 1832,0 кв.м., Б септік, №1 – огорожа, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належать на праві власності ОСОБА_1 . 

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з підстав того, що не вжиття в даному випадку заходів забезпечення позову призведе до унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав та інтересів держави в межах цієї справи. Крім того, не сплата відповідачем впродовж тривалого часу в повному обсязі орендної плати, за користування спірною земельною ділянкою комунальної власності може свідчити про наміри відчуження в подальшому зазначеного майна та ухилення від сплати коштів, які ОСОБА_1 мав би сплатити за користування такою земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду наступне.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.
Пунктом 4 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, керівник Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до суду інтересах держави в особі Павлоградської міської ради з позовом до ОСОБА_1 в якому просить суд стягнути з відповідача на користь місцевого бюджету міста Павлограда в особі Павлоградської міської ради заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної форми власності з кадастровим номером 1212400000:02:032:0065, площею 0,6 га, за період з 02 лютого 2022 року по 31 травня 2025 року в сумі 1 273 318, 28 грн.
Також судом встановлено, що ОСОБА_1 здійснює активні дії з метою термінового відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна.
Вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову спрямовані на попередження недобросовісної поведінки відповідача під час розгляду судового спору, недопущення з його боку дій, які можуть ускладнити у майбутньому виконання ймовірного судового рішення.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) виснувала, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.
Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність забезпечення позову.

Судом першої інстанції вірно враховано, що судом розглядається спір між сторонами предметом якого, в тому числі, є стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної форми власності з кадастровим номером 1212400000:02:032:0065, площею 0,6 га, в сумі 1 273 318, 28 грн.
Також судом враховано, що встановлене забезпечення позову не позбавляє відповідача права володіння і користування майном, а можливе відчуження спірних об`єктів нерухомого майна, в подальшому може ускладнити виконання рішення суду у разі його задоволення.
Тому заходи такого забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам, а також є необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення в подальшому.
Задоволення заяви про, забезпечення позову не являється фактичним вирішенням справи по суті і не порушує прав інших осіб.
Подібним за наведених вище висновкам дійшов суд касаційної інстанції в свої ухвалах від 12 вересня 2022 року у справі №127/25378/21, від 20 вересня 2023 року у справі №206/2163/23.

Враховуючи викладене, висновок суду є правильним, оскільки у разі відчуження спірного нерухомого майна, відновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, буде ускладненим, або неможливим, позивач буде вимушеним здійснювати додаткові процесуальні дії для відновлення свого порушеного права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо неповного з`ясування обставин справи є необґрунтованими, оскільки цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, та не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову і не тягнуть скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2025 року про забезпечення позову немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 -залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2025 року про забезпечення позову -залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 26.02.2026 року

Головуючий суддя О.В.Агєєв