Заводський районний суд м. Запоріжжя 

Справа № 332/4097/25
Провадження №: 2/332/255/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Погрібної О.М., при секретарі судового засідання Паніній Л.Д., за участю представника позивача Філатова В.О., представника відповідача адвоката Салімонова Р.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,
встановив:
До Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , в якій позивач просить стягнути з відповідача суму грошової заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії в розмірі 65491,23 грн. та судовий збір. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачу за період з 01.08.2023 – 30.06.2025 рр. на загальну суму 65491,23 грн., що підтверджується розрахунком суми грошової заборгованості. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться приміщення боржника підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону, відповідно до якого позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі (відповідні рішення містяться на офіційному сайті ЗМР), знаходженням нежитлового приміщення відповідача у багатоквартирному житловому будинку. Підставою нарахування за надану послугу з постачання теплової енергії є Типовий індивідуальний договір № 77202821 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 нежитлове приміщення 13 між позивачем та ОСОБА_1 , який з 01 листопада 2021 року є укладеним (вказаний договір приєднання розміщений на офіційному сайті Концерну «МТМ»). Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості разом з судовими витратами.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2025 по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача, пояснення по суті позовних вимог, просив позов задовольнити, оскільки підвальне нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності відповідачу є опалювальним приміщенням, оскільки з моменту виділення в натурі із спільного майна багатоквартирного будинку нежитлового приміщення та оформлення на нього права власності, зазначене приміщення не належить до допоміжних, а відповідно температура нормується як для нежитлових приміщень. Враховуючи відсутність рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради та відсутність проекту будівлі/будинку воно не може бути визнано окремими приміщеннями з транзитними мережами опалення, та, відповідно, розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснено відповідно до формули 13 «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315, як постачання теплової енергії до опалювального приміщення.
Представник відповідача надав відзив та у судовому засіданні просив суд в позові відмовити за безпідставністю, оскільки приміщення, належне відповідачу на праві власності, є приміщенням з транзитними мережами опалення, яке є допоміжним приміщенням та на нього не має розподілятися обсяг на загальнобудинкові потреби на опалення; позивачем не доведено належними доказами факт та обсяги постачання теплової енергії до приміщення відповідача; безпідставно застосована формула 13 «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг».
Відповідач, який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.
Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.
Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлове приміщення, підвал літ. А-2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 площею 76,30 м2.
Багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в якому розташоване нежитлове приміщення відповідача, обладнано вузлом комерційного обліку. Нежитлове приміщення відповідача не оснащене приладом розподільного обліку.
Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року (далі - Закон № 2189-VIII) визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. 
Як передбачено п.п. 35, 36 «Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки невизначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України № 2189-VIII, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, відповідно до положення ч. 1 ст. 9 Закону України № 2189-VIII.
Згідно зі ст.ст.19,25 Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV «Про теплопостачання» (далі - Закон № 2633-IV), споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У спірний період правовідносини, які виникають в процесі споживання теплової енергії, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 (далі - перша редакція Методики 315) і наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2022 р. № 358, яким внесено зміни до Методики № 315 (далі друга редакція Методики № 315).
З 01.05.2019 введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017(далі - Закон), згідно з ч. 1 ст. 6 якого, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є зокрема споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг. При цьому, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами укладених договорів (ч. 1 ст.7 даного Закону). Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 1 Закону визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ст. 5 Закону, до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону).
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону).
Відповідно до приписів ч. 2 ст.7, ч. 2 ст.8 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.
Згідно з ч.ч. 2, 3, 7ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Згідно із ч. 7 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 цього Закону.
Доказів обрання співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , однієї з моделей організації договірних відносин, визначених ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», сторонами суду не надано.
02 жовтня 2021 року на виконання вимог Закону позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії. Вказаний договір є публічним договором приєднання та вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаного договору будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, а також співвласників в інших будівлях, приміщення в яких є самостійними об`єктами нерухомого майна відповідно до ч. 8 ст. 14 Закону, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків.
Відповідно до вищенаведеного, станом на 01 листопада 2021 року ТИПОВИЙ ІНДИВІДУАЛЬНИЙ ДОГОВІР № 77202821 про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі - Договір) за адресою: АДРЕСА_1 нежитлове приміщення 13 між Позивачем та ОСОБА_1 з 01 листопада 2021 року є укладеним (вказаний договір приєднання розміщений на офіційному сайті Концерну «МТМ».
Так, пунктом 5 індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії (далі - договір) передбачено, що виконавець (позивач) зобов`язується надавати споживачу (відповідач) послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Відповідно до позовної заяви та долученого до неї розрахунку заборгованості, Концерном «МТМ» було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачу за період з01.08.2023 – 30.06.2025 рр. на загальну суму 65491,23 грн. 
Згідно п. 2 розділу І цієї Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 , у редакції, що діє з 28.01.2022, терміни вживаються у таких значеннях:
- допоміжні приміщення - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будівлі/будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення);
- місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень;
- окремі приміщення з транзитними мережами опалення - окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії;
- опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря;
- приміщення з індивідуальним опаленням - приміщення, що забезпечується тепловою енергією від індивідуального джерела, встановленого у ньому, та що на законних підставах від`єднано від внутрішньобудинкової системи опалення, у якому забезпечується нормативна температура повітря;
- приміщення з комбінованою системою опалення - опалюване приміщення, в якому забезпечення тепловою енергією здійснюється внутрішньобудинковою системою опалення для часткового обігрівання та періодично працюючою догріваючою системою, встановленою на законних підставах.
В матеріалах справи міститься Акт обстеження підвального приміщення багатоквартирного будинку від 03 квітня 2025 року складений робочою комісією, за участю в тому числі представника позивача, за результатами обстеження якого встановлено, що відповідно до проведеного обстеження та діючого законодавства підвальне приміщення позивача визнано окремим приміщенням з транзитними мережами опалення. Належне відповідачу приміщення, як зафіксовано в Акті обстеження від 03.04.2025 року, не містить опалювальних приладів, тобто є приміщенням з транзитними мережами опалення.
Комісією встановлено, що у приміщенні відповідача відсутні опалювальні прилади (п.1 таблиці Акту) і в наявності лише трубопровід довжиною 8,8 м з горизонтальною прокладкою та 4,4 м з вертикальною прокладкою внутрішньобудинкової системи опалення. В Акті зазначено лише дві категорії і після обстеження потрібно було підкреслити лише одну з них: «окреме приміщення з транзитними мережами»; «опалюване приміщення». Приміщення Відповідача визначене, як «окреме приміщенням з транзитними мережами».
Виходячи зі встановлених Актом обстеження від 03.04.2024 року обставин, належне відповідачу нежиле приміщення не можна віднести до будь-якої іншої категорії приміщень, ніж «окреме приміщення з транзитними мережами опалення», відповідно до редакції Методики № 315.
Щодо наданих суду позивачем Рішень Запорізької міської ради № 513 «Про затвердження порядку визначення належності підвальних приміщень багатоквартирного будинку до приміщень з транзитними мережами опалення на території міста Запоріжжя та створення робочої комісії» від 14.09.2023 року та № 286 від 28.04.2025 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету ЗМР від 14.09.2025 року № 513 «Про затвердження порядку визначення належності підвальних приміщень багатоквартирного будинку до приміщень з транзитними мережами опалення на території міста Запоріжжя та створення робочої комісії», суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями зазначеного Рішення Запорізької міської ради № 286 від 28.04.2025 року до Порядку внесено зміни, зокрема додано п. 7 розділу ІІІ, яким передбачено, що визнання підвального приміщення споживача, як приміщення з транзитними мережами опалення, відбувається за відсутності заборгованості за послугу з постачання теплової енергії або після укладання договору реструктуризації такої заборгованості.
Проте, зазначене рішення органу місцевого самоврядування прийнято після складання комісією Акту обстеження від 03.04.2024 року, тому на час його складання діяло саме Рішення Запорізької міської ради № 513 «Про затвердження порядку визначення належності підвальних приміщень багатоквартирного будинку до приміщень з транзитними мережами опалення на території міста Запоріжжя та створення робочої комісії» від 14.09.2023 року, яке не містило застережень щодо наявності або відсутності заборгованості як підстави визнання нежитлового приміщення як приміщення з транзитними мережами опалення.
Ст. 58 Конституції України закріплено фундаментальний принцип незворотності дії законів та нормативно-правових актів в часі, зокрема він означає, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Рішення органів місцевого самоврядування регулюють тільки ті відносини, які виникли після набрання цим рішенням чинності. Рішення органів місцевого самоврядування набирають чинності з моменту їх офіційного оприлюднення, якщо самим рішенням не встановлено пізніший строк. 
На час складання робочою комісією Акту обстеження підвального приміщення багатоквартирного будинку літ. А-2, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , площею 76,3 кв.м. від 03 квітня 2025 року законну силу мало та, відповідно, підлягає застосуванню саме рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради 14.09.2023 року від № 513 «Про затвердження Порядку визначення належності підвальних приміщень багатоквартирного будинку до приміщень з транзитними мережами опалення на території міста Запоріжжя та створення робочої комісії».
Відповідно, рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.04.2025 року № 286 про внесення змін до Порядку, прийнято пізніше і до спірних правовідносин не має відношення та не підлягає застосуванню.
З огляду на зазначене, Акту обстеження від 03.04.2024 року є належним та допустимим доказом підтвердження статусу належного відповідачу нежитлового приміщення як окремого приміщення з транзитними мережами опалення, та, відповідно нарахування оплати Концерном «Міські теплові мережі» за весь спірній період саме на «опалювану площу», якої немає у підвалі відповідача – є невірним та не ґрунтується на Законі.
В даному випадку, для правильного вирішення спору позивач має довести не тільки факт надання послуги, а й підтвердити обсяг наданої послуги у спірний період на заявлену у позові суму.
В матеріалах справи містяться відповіді на адвокатські запити стосовно надання інформації щодо наявності проектної документації на багатоквартирний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме від 24.11.2025 року, надана ТОВ «ЗМБТІ»; від 24.11.2025 року, надана КП «Управління капітального будівництва»; відповідь Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради від 24.11.2025 року. Згідно з наданою інформацією зазначеними установами зазначено, що в їх розпорядженні запитувані документи відсутні. Не надані відповідні документи суду і позивачем.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно належне відповідачу нежитлове приміщення є підвалом літ. А-2 та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення, 1,3 площею 76,30 м2.
У пунктах В4 та В5 додатку "В" ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки" встановлено, що загальну площу житлового будинку визначають як суму площ поверхів будинку, виміряних у межах внутрішніх поверхонь зовнішніх стін, а також площ балконів і лоджій. Площа сходових кліток, ліфтових та інших шахт включається до площі поверху з урахуванням їх площ на рівні даного поверху. 
Площа горищ і технічних поверхів та підвалів до площі будинку не включається.
У таблиці № 4 "Розрахункові температури повітря" ДБН В 2.2-15-2005 "Житлові будинки" та аналогічної таблиці № 2 ДБН В 2.2-15:2019 "Житлові будинки" середня температура коливається в межах + 18°С до + 24°С і визначена тільки для опалюваних приміщень та відсутня "розрахункова температура повітря" для підвалу. У підвалах немає опалюваної площі.
Отже, згідно вищевказаних норм ДБН площа підвалів не входить у загальну площу будинку, і у таких приміщеннях лише за рахунок теплових втрат від трубопроводів на забезпечення функціонування системи опалення будинку неможливо забезпечити нормативну температуру + 18°С, яка є головною ознакою опалюваного приміщення.
За таких підстав у підвалах немає опалюваної площі, яка є базою для розподілу загального обсягу теплової енергії (п. 10 Методики № 315 у редакції з 28.01.2022).
У розділі ІV Методики № 315 у редакції з 28.01.2022року визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення міститься формула 23: Q опал функ.в.б.с = 0,86 * 10-6 * q втр.підв * l підв * m опал.розр, Гкал, де: 0,86 * 10-6 перевідний коефіцієнт одиниць вимірювання фізичних величин, Вт*год у Гкал; q втр.підв питомі теплові втрати ізольованих трубопроводів, які прокладаються в підвалах, техпідпіллях, на горищі, Вт/м; питомі теплові втрати трубопроводів, ізоляція на ділянках яких відсутня або порушена, збільшується на 100%; l підв довжина трубопроводів внутрішньо будинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, м; m опал.розр фактична кількість годин надання послуги з постачання теплової енергії у розрахунковому періоді, годин.
Згідно значення Методики № 315, загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.
Тобто, у період із з 01.08.2023 року по 30.06.2025 року (спірний період) на належне відповідачу приміщення з транзитними мережами опалення не має розподілятися обсяг на загальнобудинкові потреби на опалення.
Також на таку площу не розподіляються обсяги на загальнобудинкові потреби, оскільки теплові втрати входять до складової формули 24 та знаходяться у показнику Q опал.функц.в.б.с. - обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування системи опалення будинку, який розраховується по формулі 23.
Отже, у позивача відсутні підстави розподіляти обсяг теплової енергії на загальнобудинкові потреби для підвалу відповідача.
У належне відповідачу приміщення (підвал) надходять тільки теплові втрати від неізольованих трубопроводів з горизонтальною та вертикальною прокладкою.
Згідно п. 55 постанови Кабінету Міністрів України Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги № 869 від 01.06.2011, для формування двоставкових тарифів на теплову енергію теплове навантаження об`єктів теплоспоживання в розрізі категорій споживачів (із зазначенням величини теплового навантаження на систему опалення споживачів, які користуються централізованим опаленням, споживачів, які відмовилися від централізованого опалення та постачання гарячої води, систему опалення місць загального користування та теплового навантаження на постачання гарячої води) визначається за показниками типових та/або індивідуальних проектів, за якими збудовані такі об`єкти (у разі зміни вихідних даних проектів, зокрема під час переходу частини споживачів на автономне опалення, зміни призначення приміщень навантаження повинні бути підтверджені уповноваженою установою).
Таким чином, для нарахування по умовно - постійній частині тарифу береться розрахунковий показник - теплове навантаження на приміщення, що визначено в індивідуальному проекті, яке є сталим/незмінним значенням.
Нарахування проводяться всі 12 місяців кожного року. У розшифровці формули 2.12 КТМ 204 України 244-94 зазначено, що tвн = 18оС усереднена розрахункова температура внутрішнього повітря опалюваних будинків. Тобто, теплове навантаження розраховується виключно для приміщень, де встановлена нормативна температура + 18оС. У таблиці № 4 ДБН В 2.2-15-2005 «Житлові будинки» та аналогічній таблиці № 2 ДБН В 2.2-15:2019 «Житлові будинки» для підвалів нормативна температура не визначена.
Як зазначено вище, належне відповідачу підвальне приміщення є неопалювальним приміщенням, а саме окремим приміщенням з транзитними мережами опалення, де визначаються лише теплові втрати, та неможливо забезпечити нормативну температуру +180С і в якому відсутня опалювальна площа; площа підвалу не входить у загальну площу будинку. Таким чином, теплове навантаження для підвалів не розраховується, а тому нарахування по умовно-постійній частині тарифу є безпідставним. Відтак, позовні вимоги не відповідають вимогам Закону та відповідних нормативно-правових актів, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
В матеріалах справи містяться не підписані рахунки на оплату, які всупереч ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» не надсилались (не надавались) відповідачу, оскільки відповідні докази в матеріалах справи відсутні.
Згідно реєстру на відправлену кореспонденцію, додану до позовної заяви та не отриману відповідачем, не підписані рахунки за період з серпня 2023 року по червень 2025 року відправлені позивачем на адресу відповідача лише в липні 2025 року.
Отже, рахунки на оплату за відсутності доказів, які підтверджують показання приладу комерційного обліку теплової енергії за спірний період (акт введення приладу комерційного обліку теплової енергії в експлуатацію,акти періодичної повірки, акти зняття показань за спірний період) не можуть бути належними та достатніми доказами для підтвердження обсягу спожитої житловим будинком та Приміщенням відповідача теплової енергії та вартості послуги з постачання теплової енергії. Звідси не підтверджені первинними документами (актами зняття показань лічильника, актами наданих послуг) дані, наведені у щомісячних рахунках, які виставлені відповідачу.
Крім того, матеріали справи не містять підтверджень того, що позивачем протягом спірного періоду здійснювалося надсилання відповідачу розрахунків заборгованості, які додані до позовної заяви, що, крім іншого, свідчить про відсутність інформування позивачем відповідача про ймовірне існування заборгованості. Таким чином, суд вважає, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами (акти зняття показань) обсяг наданої відповідачу послуги з постачання теплової енергії за період з 01.08.2023 року по 30.06.2025 року на загальну суму 65 491,23 грн.
Проаналізувавши надані суду докази, заслухавши доводи представників сторін, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів факту надання послуги з теплопостачання та підтвердження обсягу наданої послуги у спірний період на заявлену у позові суму, а також не довів, що відповідач є власником саме опалювального приміщення, та відповідно, законності нарахування плати останньому за надану послугу з постачання теплової енергії саме до такої категорії приміщень відповідно до «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», тому у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст. ст.4,5,12,81,141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,
ухвалив:
У задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії - відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складено 23.04.2026 року.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається, за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair.
Учасники справи:
Позивач: Концерн «Міські теплові мережі» (місцезнаходження: м.Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», 137, код ЄДРПОУ 32121458).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце реєстрації: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 .
Представник відповідача: адвокат Самімонов Роман Євгенович, рнокпп НОМЕР_2 .

Суддя:          О.М.Погрібна