ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/11341/25	Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/339/26 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Гірського Б.О.
суддів - Хоми М.В., Храпак Н.М.
за участю секретаря - Хоміцької С.О.,
сторін
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/11341/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 листопада 2025 року (ухвалене суддею Герчаківською О.Я.) у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору про надання послуг в підборі організації переглядів варіантів житла з метою заселення від 01 травня 2025 року, стягнення сплачених за цим договором коштів, неустойки та стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 01 травня 2025 року у місті Дніпрі між ним та ФОП ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення.
Звертав увагу на те, що згідно із пунктом 1.1. - 1.5., що є предметом договору про надання послуг, Клієнт звертається до Менеджера із заявкою за допомогою в пошуку житла і підборі для подальшого заселення. Менеджер приймає заявку від Клієнта і за допомогою програмно-апаратного комплексу, а також зусиллями співробітників в офісі надає останньому допомогу в пошуку та підборі житла для подальшої оренди та проживання. Клієнт зобов`язується оплатити послуги, а Менеджер зобов`язується надати Клієнту інформаційні послуги у вигляді надання актуальної інформації. Перелік інформаційних послуг, що надаються Менеджером Клієнту, термін їх надання визначаються сторонами в Заявці, яка є додатком і невід`ємною частиною цього договору. Надання інформаційних послуг Клієнту здійснюється за допомогою смс-повідомлень, месенджерів, спеціальних мереж або по електронній пошті в одному екземплярі.
За приписами пункту 2.2. договору про надання послуг Клієнт отримує послуги у вигляді «тарифів». Тарифи включають в себе різний обсяг послуг і відрізняються за вартістю. Клієнт обирає тариф обслуговування на свій розсуд. Всі тарифи розміщені в заявці на обслуговування.
Зазначав, що відповідно до Заявки на надання послуг, ним було сплачено за надання послуг відповідачем за тарифом «Гарант» кошти у розмірі 10 000 грн.
Звертав увагу на те, що за умовами тарифу «Гарант» відповідач взяв на себе зобов`язання впродовж 30 днів підібрати 5 варіантів житла, забезпечити 5 раз виїзд клієнта на зустрічі по огляду житла, а також надати юридичний пакет та гарантію.
Зазначав, що пунктом 4.1. договору про надання послуг встановлено, що договір починає дію в день його підписання, з моменту оплати послуг, проте відповідач впродовж 30 днів не приступив до виконання своїх зобов`язань за договором про надання послуг від 01 травня 2025 року та не надав послуги, передбачені умовами договору, тобто не підібрав 5 варіантів житла для позивача, не забезпечив виїзд клієнту на огляд підібраного житла та відповідно не надав юридичного пакету послуг.
На правовідносини, які виникли на підставі договору про надання послуг, однією із сторін якого є фізична особа та метою якого є пошук житла для власних потреб, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». 
Вважав, що в силу частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вартість сплаченої послуги становить 10 000 грн., відповідач за кожен день прострочення має сплатити 300 грн., починаючи з 01 травня 2025 року станом на дату постановлення судового рішення.
Стверджував, що своїми діями відповідач завдав позивачу, окрім матеріальної також моральну шкоди.
Зазначав, що оскільки його права були порушені внаслідок невиконання відповідачем умов договору про надання послуг, це зумовило для нього прикладання додаткових зусиль для організації свого життя, що відповідно призвело до моральних страждань, а тому дотримуючись принципів розумності і справедливості, вважав, що адекватним, розумним і справедливим відшкодуванням моральної шкоди є 3 000 грн.
На підставі наведеного просив: 
- розірвати договір про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення від 01 травня 2025 року, укладений з ФОП ОСОБА_2 ;
- стягнути з ФОП ОСОБА_2 сплачені позивачем за договором про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення від 01 травня 2025 року 10 000 грн.; 
- стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь позивача неустойку у розмірі трьох відсотків вартості послуги за кожний день прострочення станом на дату постановлення судового рішення та моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити - стягнути з відповідача на його користь вартість сплачених послуг по підбору житла по тарифу «Гарант», згідно договору про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення від 01 травня 2025 року у розмірі 10 000 грн., пеню у розмірі трьох відсотків вартості послуги за кожний день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 9 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.
Вважає, що висновок суду першої інстанції про належне виконання відповідачем умов договору про надання послуг з підбору та організації перегляду житла від 01.05.2025 року, не відповідає фактичним обставинам справи та умовам договору.
Звертає увагу на те, що саме на виконавця послуг покладено обов`язок організовувати покази приміщень, пропоновані для найму, тобто призначати зустрічі з власником житла, і таких варіантів з підбором та виїздом, за умовами Договору і Заявки на надання послуг за тарифом «Гарант», мало бути п`ять.
Вказує на те, що ні Договір, ні Заявка на надання послуг не покладає на клієнта/позивача обов`язку самостійно здійснювати перегляд сайту «https://xata online» або будь-якої іншої інформаційної бази сформованої відповідачем та самому собі підбирати і самостійно організовувати перегляди приміщень/житла з варіантів наявних на сайті, а також уточнювати інформацію про ці об`єкти у власників житла та/або контактувати з власниками житла тощо, тобто такі дії не можуть вважатися належним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за умовами договору.
Звертає увагу на те, що ні в умовах Договору, ні в умовах Заявки на надання послуг взагалі не згадується про сайт «https://xata online» чи інформаційну базу в контексті обов`язку отримання позивачем від відповідача логінів і паролю до них для їх самостійного перегляду.
Крім того, ні Договір, ні Заявка на надання послуг не містить умови про те, що перегляд клієнтом сайту «https://xata online» сформованого відповідачем є одним із варіантів чи формою надання інформаційних послуг та/або пропозицій з пошуку житла за Договором.
Вважає, що надання відповідачем позивачу логінів і паролю до сайту є нічим іншим, як позадоговірним перекладанням відповідачем обов`язку із пошуку житла на позивача, оскільки відповідно до Договору і Заявки на надання послуг, саме менеджер за допомогою смс-повідомлення або e-mail листа повідомляє Клієнта про підібрані варіанти та організовує покази приміщень а не навпаки.
Вважає, що самостійний перегляд позивачем «варіантів житла» на сайті «https://xata online» не є наданням послуги в розумінні укладеного Договору, більше того, відповідачем був наданий доступ до неактуальної бази даних, про що свідчить переписка у месенджері «Viber» між позивачем і менеджером.
Зазначає, що сайт «https://xata online» не містить телефонів власників житла, ідентифікуючі ознаки житла (конкретне місцезнаходження: номер будинку, квартири), внаслідок чого клієнт не має змоги самостійно контактувати із орендодавцями житлових приміщень без надання відповідних контактних даних менеджером виконавця, що також доводиться перепискою у месенджері «Viber».
Водночас саме менеджер, відповідно до умов Заявки на надання послуг від 01 травня 2025 року, має контактувати із власниками житла, що здається в оренду.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно врахував кількість переглядів неактуальних пропозицій на сайті «https://xata online», які і так за умовами Договору мали надаватися в надмірній кількості менеджером, однак не через перегляди сайту, а через смс-повідомлення, месенджери тощо, проте не взяв до уваги кількість реальних і фактичних організацій переглядів житла здійснених/виконаних відповідачем на виконання умов Договору.
Вважає, що суд першої інстанції підмінив поняття встановлені умовами Договору, а саме 5 реальних підборів житла із реальним і фактичним виїздом та оглядом по місцю їх знаходження (пряме договірне зобов`язання виконавця про організацію показів приміщень, передбачене підпунктом 3.2.3. пункту 3.2. Договору) та надання клієнту варіантів житла для подальшого заселення в надмірній кількості (п. 2.1.Договору), згідно умов Договору та Заявки на надання послуг – на – надання клієнту доступу до сайту «https://xata online», що не визначено умовами Договору та відповідно не є договірною формою/способом надання послуги в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення, передбаченої умовами Договору укладеного між сторонами.
Зазначає, що відповідачем, по суті, не було запропоновано та організовано для перегляду жодного прийнятного варіанту оренди житла, зокрема і тих, які самостійно, у позадоговірний спосіб, без участі менеджера, підбиралися позивачем на сайті «https://xata online» з нібито «актуальних» пропозицій.
Звертає увагу на те, що згідно із переписки між позивачем і відповідачем у месенджері «Viber», всупереч вимогам пункту 2.1. Договору, відповідачем було запропоновано за перші три хвилини після укладення договору лише 5 чергових варіантів квартир, які були одразу відхилені позивачем з різних підстав їх неприйнятності для проживання (місцезнаходження, відсутність певних умов, поверховість, стан житла, наявність меблів та техніки тощо) та, як виявилось у подальшому, інформація на сайті «https://xata online» відповідача по одному із цих варіантів оренди квартир виявилась недостовірною, оскільки стан квартири пропонований на цьому сайті не відповідав її реальному стану.
Всі інші варіанти оренди житла, виявилися неактуальним/архівними або вже зданими.
Зазначає, що після 14 год 09 хв 01 травня 2025 року, впродовж наступних 29 днів, відповідач взагалі перестав виконувати свої зобов`язання за Договором та не надсилав у спосіб, передбачений умовами Договору, жодних варіантів для подальшого заселення в надмірній кількості на вибір та не сприяв досягненню мети з якою було укладено такий договір, а саме заселення та проживання клієнта.
Звертає увагу на те, що усі отримані послуги виразились лише у наданні за допомогою месенджера «Viber» впродовж трьох хвилин з 11 год 56 хв до 11 год 59 хв 01 травня 2025 року п`яти неприйнятних «чергових» варіантів житла (квартир) та частковою організацією, з елементами обману власника житла, виїзду позивача на перегляд 1 квартири (а не АДРЕСА_1 . Інші варіанти, які самоініціативно пропонувалися позивачем для перегляду, як з`ясувалося і доведено доказами, виявилися неактуальними/архівними.
Таким чином вважає, що відповідачем, окрім іншого, не було дотримано вимог пункту 1.3 та 2.1 договору про надання послуг, оскільки наданий відповідачем, поза умовами договору, доступ позивачу до сайту не містив актуальних даних про обрані позивачем квартири, тобто інформація на сайті була неправдивою, що підтверджено доказами наявними у справі.
Зазначає, що жодних інших дій щодо надмірного пропонування житла, підбору п`яти прийнятних варіанти перегляду житла та організації їх показу в межах 30 денного строку дії договору про надання послуг відповідачем не здійснювалось та послуг з цього приводу в порушення умов договору не надавалось.
Вважає, що суд першої інстанції з порушенням норм процесуального закону врахував нотаріальну заяву/пояснення зацікавленої особи ОСОБА_3 – працівника ФОП ОСОБА_2 у якості доказу.
Вказує на недопустимість як доказу Виписки з особистого кабінету ОСОБА_1 , оскільки вона створена відповідачем в односторонньому порядку на свій розсуд та спростовується іншими об`єктивними доказами у справі (перепискою у месенджері «Viber»).
Звертає увагу на те, що пред`явлення претензій до відповідача до спливу 30 денного строку встановленого умовами договору було б безпідставним, оскільки в останній день дії Договору ФОП ОСОБА_2 міг і мав право запропонувати позивачу і організувати перегляд прийнятного варіанту/варіантів для оренди житла і це б відповідало умовам укладеного Договору. Лише після спливу дії строку Договору, за відсутності належного надання послуги, позивач мав можливість звернутися до відповідача з претензією чи позовом, тобто вже за наслідками невиконання умов договору, а не під час 30 денного строку дії договору.
Вказує на те, що у споживача є вибір між пред`явленням претензії до виконавця та безпосереднім зверненням до суду. Досудове врегулювання спору не є обов`язковим, як помилково вважав суд першої інстанції.
Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує на те, що ним не було порушено умов Договору, послуги за Договором були надані позивачу у повному обсязі, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Звертає увагу на те, що всупереч пункту 5.2 Договору, позивач не надсилав жодних претензій.
Зазначає, що твердження позивача про те, що відповідач не надав послуг, передбачених договором, не підтверджене жодними доказами.
В судовому засіданні ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з мотивів, викладених у ній.
В судовому засіданні ФОП ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги з мотивів, викладених у відзиві.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до наступного.
За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що за змістом Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01 червня 2025 року, ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець 29 жовтня 2020 року. Видом його економічної діяльності, серед іншого, вказано: 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н. в. і. у. (основний); 63.11 Оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність; 63.12 Веб-портали; 63.91 Діяльність інформаційних агентств.
01 травня 2025 року ОСОБА_1 підписав заявку на надання послуг з вибором тарифу «Гарант», на строк – 30 днів, вартість послуги – 10 000,00 грн. В описі послуг обумовлено: вибір варіантів, юридичний пакет, гарантія тариф «1 день», виїзд фахівця, виїзд клієнта.
Також 01 травня 2025 року ОСОБА_1 підписав Договір про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення з ФОП ОСОБА_2 (далі - Договір).
Предметом цього Договору є звернення Клієнта до Менеджера з заявкою за допомогою в пошуку житла і підборі для подальшого заселення. Менеджер приймає заявку від Клієнта і за допомогою програмно-апаратного комплексу, а також зусиллями співробітників в офісі надає останньому допомогу в пошуку та підборі житла для подальшої оренди та проживання. Клієнт зобов`язується оплатити послуги, а Менеджер зобов`язується надати Клієнту інформаційні послуги у вигляді надання актуальної інформації (пункти 1.1-1.3 Договору).
Відповідно до п. 1.4 Договору, перелік інформаційних послуг, що надаються Менеджером Клієнту, термін їх надання визначаються Сторонами в Заявці, яка є додатком і невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до Заявки, яка описана судом вище, на надання послуг ОСОБА_1 обрав тариф «Гарант» до якого входило підбір 5 варіантів житла для огляду з метою заселення строком на 30 днів.
Згідно Умов Менеджер займається пошуком об`єктів житла, які здаються в оренду. Формує з них базу даних по оренді житла. Підтримує інформацію в актуальному стані власними силами і за свій рахунок. Надає Клієнту варіанти житла для подальшого заселення в надмірній кількості на вибір (п. 2.1 Договору).
Клієнт зобов`язаний: оплачувати роботу Менеджера в розмірі та строки, передбачені обраним тарифом; не передавати без письмового дозволу Менеджера отриману інформацію третім особам; своєчасно переглядати запропоновані варіанти, і повідомляти про результати переглядів Менеджера. Менеджер зобов`язаний: організувати надання Клієнту інформації по мірі її надходження; надати Клієнту достовірну інформацію про житлові приміщення; організувати покази приміщень, пропонованих для найму, як це передбачено тарифом (пункти 3.1 – 3.2 Договору).
Відповідно до п. 4.1. Договору, цей договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і до виконання всіх умов, зазначених у цьому договорі.
Цей договір може бути розірвано за згодою Сторін. Сторона, яка виступає ініціатором розірвання цього договору, зобов`язана направити письмове повідомлення про розірвання цього договору не пізніше терміну дії надання послуг (пункти 6.1 - 6.2 Договору).
ФОП ОСОБА_2 отримав від позивача плату в розмірі 10 000,00 грн. за послуги по тарифу «Гарант», що вбачається із фіскального чеку від 01 травня 2025 року об 11-34-43, що сторонами визнається.
Відповідачем надано переписку в месенджері «Viber» з номером телефону НОМЕР_1 , який зазначено позивачем у Заявці на надання послуг, згідно якої Менеджером пропонується Клієнту житло (ID: НОМЕР_2 , ID: 4793, ID: НОМЕР_3 , ID: 95222, ID: 177939) з посиланням на контактні дані: ім`я, адресу. (а.с. 44-56).
На підтвердження наявності у позивача доступу до інформації сайту https://xata online, відповідачем надано виписку з особистого кабінету ОСОБА_1 , договір від 01 травня 2025 року, тариф «Гарант» + 380672748825, в якій зазначено логін і пароль, номери апартаментів, телефони, адреси, перегляди.
17 червня 2025 року приватними нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Дніпропетровської області Сисоєнко І.В. посвідчено заяву, зареєстровано в реєстрі за № 1535, в якій ОСОБА_3 засвідчила, що допомагала ОСОБА_2 у веденні його діяльності, пов`язаної з наданням інформаційних послуг щодо підбору нерухомості в месенджерах та на інтернет платформі «https://xata online/». ОСОБА_2 здійснив підбір варіантів об`єктів нерухомого майна для ОСОБА_1 та за його проханням заявниця надала йому всі варіанти в месенджер «Viber», а також надала ОСОБА_1 логін та пароль доступу до сервісу «https://xata online/». На виконання прохання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було направлено ОСОБА_1 варіанти житла для заселення в кількості 18 унікальних варіантів з повним доступом до сайту «https://xata online/» в месенджер «Viber» на номер телефону ОСОБА_1 + НОМЕР_1 , разом з логіном та паролем доступу до сервісу, а також додатково направлено 9 варіантів житла для заселення в кількості 9 пропозицій. Згідно бази даних сайту ОСОБА_1 33 рази переглянув пропозиції на сайті. Також ОСОБА_3 стверджує, що вона особисто викликала таксі для виїзду ОСОБА_1 для огляду варіантів житла.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору про надання послуг в підборі організації переглядів варіантів житла з метою заселення від 01 травня 2025 року, стягнення сплачених за цим договором коштів, неустойки, та стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
Водночас суд звертав увагу, що вимоги позивача про стягнення сплачених за Договором про надання послуг в підборі організації переглядів варіантів житла з метою заселення від 01 травня 2025 року, коштів, неустойки, та стягнення моральної шкоди, є похідними позовними вимогами, а відтак відмова у задоволенні позовних вимог в частині розірвання договору про надання послуг в підборі організації переглядів варіантів житла з метою заселення від 01 травня 2025 року, свідчить про те, що відсутні передбачені законом підстави для задоволення інших похідних позовних вимог.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам судове рішення не відповідає з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 ЗУ "Про захист прав споживачів", споживач має право на отримання послуги належності якості.
В пункті другому частини першої, частини другої статті 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" унормовано, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.
Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про: 1) основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) гарантійний строк та гарантійне обслуговування продукції; 3) будь-які застереження щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 4) спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг; 5) умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу; 6) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 7) місце розташування і повну назву продавця, а в разі потреби - місце розташування і повну назву особи, від імені якої виступає продавець; 8) характер, атрибути та права продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 9) небезпеку, що загрожує споживачу у зв`язку з покупкою та/або використанням продукції; 10) права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків.
Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Підприємницька практика, яка істотно спотворює або може істотно спотворити економічну поведінку лише чітко визначеної (окремої) групи споживачів, особливо вразливих до такої діяльності через їх розумові або фізичні вади, вік чи довірливість, у разі якщо продавець мав об`єктивну можливість передбачити їх поведінку та особливості, має оцінюватися з точки зору середньостатистичного представника такої групи, а також з урахуванням припущення, що, зважаючи на викладені обставини, можливість здійснити свідомий і компетентний вибір відсутня і споживач помиляється при вчиненні правочину щодо обставин, які мають істотне значення. Зазначені умови не стосуються законної рекламної діяльності, у тому числі створення заяв або виразів, які не можуть бути сприйняті буквально.
Згідно статті 21 ЗУ "Про захист прав споживачів", крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (ч.ч.1, 2, 3 ст. 639 ЦК України).
Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (ст. 902 ЦК України).
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 903 ЦК України).
Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ст. 905 ЦК України).
Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.906 ЦК України).
Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до статті 10 ЗУ “Про захист прав споживачів” у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.
За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України визначена можливість зміни або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», при вирішенні цих справ суди мають виходити насамперед із положень Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до Преамбули Закону він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. При вирішенні спорів про захист прав споживачів слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі і за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові).
Так, судом встановлено, що 01 травня 2025 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг з підбору житла, відповідно до якого позивач обрав тариф «Гарант» вартістю 10 000 грн., що передбачав, зокрема, підбір 5 варіантів житла та організацію їх перегляду протягом 30 днів.
За умовами договору відповідач зобов`язувався надавати клієнту актуальну інформацію про житло, підбирати варіанти для заселення та організовувати покази об`єктів.
Водночас із матеріалів справи вбачається, що відповідачем на підтвердження виконання зобов`язань надано переписку у месенджері Вайбер, виписку з особистого кабінету позивача на сайті «https://xata online», а також нотаріально посвідчену заяву особи, яка співпрацювала з відповідачем.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що відповідач надав позивачу інформаційні послуги, зокрема шляхом надання доступу до бази даних об`єктів нерухомості, а тому дійшов висновку про належне виконання умов договору.
Однак колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.
Так, за змістом укладеного договору та заявки до нього, обов`язком відповідача було не лише надання інформації, а й безпосередній підбір конкретних варіантів житла та організація їх перегляду, що є суттєвою умовою договору.
Сам по собі факт надання доступу до інформаційної бази даних або перегляду позивачем варіантів житла на веб-сайті не може вважатися належним виконанням зобов`язань відповідача, оскільки такий спосіб надання послуг не передбачений умовами договору та фактично перекладає обов`язок із підбору житла на споживача.
Крім того, надані відповідачем докази, зокрема виписка з особистого кабінету, сформована самим відповідачем, а також нотаріально посвідчена заява його працівника, яка є зацікавленою особою, не можуть беззаперечно підтверджувати факт належного виконання договірних зобов`язань.
Водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач у визначений договором строк здійснив підбір 5 відповідних варіантів житла та організував їх перегляд позивачем.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про належне виконання відповідачем умов договору не відповідає фактичним обставинам справи.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ФОП ОСОБА_2 не виконав в повному обсязі та належним чином умови договору про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення, не надав клієнту варіанти житла для подальшого заселення в надмірній кількості на вибір та не сприяв досягненню мети з якою було укладено такий договір, а саме заселення клієнта.
Відтак, колегія суддів вважає, що оскільки позивачем на виконання умов договору від 01 травня 2025 року було сплачено на рахунок відповідача 10 000 грн., а відповідачем були порушені істотні умови договору, які були обумовлені сторонами, послуги у повному обсязі так і не були надані, а кошти позивачу не повернуті, відповідно з відповідача на користь позивача слід стягнути вартість сплачених послуг по підбору житла по тарифу «Гарант», згідно договору про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення від 01 травня 2025 року у розмірі 10 000 грн.
При цьому, вимоги позивача про розірвання договору від 01 травня 2025 року про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення, задоволенню не підлягають, оскільки такий договір був укладений строком на 30 днів, тобто вичерпав свою дію, а тому не може бути розірваний.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що позивач всупереч пункту 5.2 Договору, не надсилав жодних претензій, колегія суддів відхиляє, оскільки це не спростовує висновків апеляційного про те, що ФОП ОСОБА_2 не виконав в повному обсязі та належним чином умови договору.
Щодо вимог про стягнення пені у розмірі 3% за кожен день прострочення зобов`язання.
Відповідно до частини п`ятої статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).
Так, із наданих відповідачем доказів, зокрема виписки з особистого кабінету позивача на сайті та переписки у месенджері Вайбер, вбачається, що фактичне надання послуг мало місце лише 01.05.2025 року (тобто відповідач вважав, що в цей день він виконав умови договору), тоді як належних та допустимих доказів на підтвердження надання будь-яких послуг після зазначеної дати, в межах строку дії договору, матеріали справи не містять.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що відповідач допустив прострочення виконання зобов`язання з 01.06.2025 року після закінчення строку дії договору, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 3% за кожен день прострочення зобов`язання, що становить 300 грн. в день (з моменту прострочення виконання зобов`язання по дату постановлення судового рішення).
Разом з тим, в апеляційній скарзі позивач просить стягнути пеню у розмірі 9 000 грн., і такий розмір є меншим від розміру, який підлягав до стягнення з моменту прострочення виконання зобов`язання по дату постановлення судового рішення, даний розмір пені не перевищує розміру завданих збитків, а тому на думку апеляційного суду підлягає до стягнення саме в зазначеному розмірі.
Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.
Частиною третьою статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Так, в позовній заяві ОСОБА_1 вказував на те, що оскільки його права були порушені внаслідок невиконання відповідачем умов договору про надання послуг, це зумовило для нього прикладання додаткових зусиль для організації свого життя, що відповідно призвело до моральних страждань, а тому дотримуючись принципів розумності і справедливості, вважав, що адекватним, розумним і справедливим відшкодуванням моральної шкоди є 3 000 грн.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що сам по собі факт порушення зобов`язання не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно до вимог цивільного законодавства така шкода підлягає доведенню, зокрема щодо наявності негативних наслідків немайнового характеру.
Будь-яких доказів, які б свідчили про істотність моральних страждань позивача, погіршення стану його здоров`я, зміну звичного способу життя або необхідність докладання значних додаткових зусиль для організації свого життя, матеріали справи не містять.
За таких обставин, з огляду на недоведеність факту та розміру моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для її відшкодування, у зв`язку з чим у цій частині позовних вимог слід відмовити.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, з відповідача на користь держави слід стягнути 3 028 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції (1211,20 + 1816,80).
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 листопада 2025 року — скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів — задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість сплачених послуг по підбору житла по тарифу «Гарант», згідно договору про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення від 01 травня 2025 року у розмірі 10 000 грн. та пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення зобов`язання в розмірі 9 000 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_4 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 , юридична адреса: АДРЕСА_3 .) на користь держави судовий збір у розмірі 3 028 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 03 квітня 2026 року.
Головуючий       Гірський Б.О.

Судді:        Хома М.В. 

Храпак Н.М.