КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/1113/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року місто Київ
справа №752/17039/24 

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Ратнікової В.М., Голуб С.А.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Чекулаєва С.О., повний текст рішення складено 24 квітня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року позивач звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь:
107182,96 - майнової шкоди;
50000 грн. - моральної шкоди.
В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що за час проживання ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яку вона винаймала у позивача на підставі договору найму (оренди) нерухомого майна від 03 лютого 2023 року було пошкоджене належне позивачу майно.
Вказувала, що майнова шкода була завдана належною відповідачу твариною, яка знаходилася у квартирі без погодження із власником квартири.
Зазначала, що згідно звіту про оцінку завданого матеріального збитку, для відновлення пошкодженого майна, позивач змушена витратити грошову суму у розмірі 96753,00 грн.
Посилалася на те, що у зв`язку з пошкодженням її майна та неналежною поведінкою відповідача в цій ситуації, ОСОБА_3 відчула погіршення свого здоров`я та була змушена здійснити витрати на своє лікування в загальному розмірі 18925,00 грн., які також просить стягнути з відповідача.
Вказувала, що розрахунок майнової шкоди позивач здійснила з врахуванням залишку депозитних коштів у розмірі 8495,04 грн., які були надані відповідачем при поселенні у квартиру для гарантій відшкодування можливих збитків, та які досі знаходяться у позивача.
Зазначала, що відповідач також їй спричинила моральну шкоду, яка полягає у спричиненні моральних страждань, зумовлених пошкодженням майна та необхідністю захищати свої порушені права у судовому порядку.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 88 257,96 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 3125,50 грн. та судовий збір у розмірі 2649,80 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
15 січня 2026 року від позивача до суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення.
03 лютого 2026 року відповідач подала письмові пояснення у справі.
Відповідач у судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.
Позивач у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки відповідач не довела відсутність протиправності власної бездіяльності та відсутність вини в заподіянні шкоди майну позивача, суд дійшов до висновку про покладення на відповідача обов`язку з відшкодування збитків, заподіяних майну позивача, яке знаходилося в орендованій квартирі на суму 88 257,96 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 22 січня 2014 року.
03 лютого 2023 року між ОСОБА_4 , як наймодавцем та ОСОБА_1 , як наймачем, укладено договір найму (оренди) нерухомого майна, предметом якого є двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
Строк найму (оренди) вказаної квартири визначений сторонами з 04 лютого 2023 року по 04 серпня 2024 року (пункт 4.1. договору).
Дострокове розірвання договору можливе за ініціативою будь-якої із сторін за умови повідомлення про це іншої сторони за 30 календарних днів до передбачуваної дати розірвання договору (пункт 4.2. договору).
Збитки заподіяні наймодавцю або третім особам внаслідок порушення наймачем умов договору відшкодовуються наймачем самостійно у повному обсязі (підпункт 5.2.1 договору).
У лютому 2023 року, при укладені договору, відповідачем був переданий позивачу гарантійний внесок (заставний платіж) у розмірі 12000 грн., що підтверджується відповідним записом з підписом позивача у додатку до договору.
Як стверджує позивач і про що не заперечує відповідач частина гарантійного внеску (заставного платежу) була використана на сплату комунальних послуг. Залишок гарантійного внеску становить 8 495,04 грн.
Факт передачі вказаної квартири від наймодавця до наймача підтверджується наявним в матеріалах справи актом прийому-передачі приміщення від 03 лютого 2023 року.
Як зазначала позивач і про що не заперечує відповідач, у березні 2024 року позивач повідомила відповідача про намір розірвати договір у зв`язку з виникненням необхідності проживання у власній квартирі.
26 березня 2024 року ОСОБА_1 уклала інший договір оренди житлового приміщення у місті Києві, та наприкінці березня 2024 року виїхала з орендованої квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Матеріали справи не містять доказів того, що після залишення квартири ОСОБА_1 , в цій квартирі, до моменту повернення позивача проживали інші особи.
Відповідно до Звіту №04/07/2024 про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який був виготовлений згідно договору №15/05/2024 на проведення незалежної оцінки від 15 травня 2024 року, укладеного між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 , вартість збитку завданого власнику через пошкодження майна, що знаходиться у вказаній вище квартирі становить 96753 грн. Дата огляду та ефективна дата оцінки - 15 травня 2024 року.
Згідно вказаного Звіту №04/07/2024 про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику майна збитки завдані в результаті пошкодження нерухомого майна становлять 75 013,60 грн. та збитки завдані в результаті пошкодження меблів становлять 21 739,20 грн.
Як вбачається з Дефектного акта №15/05 від 15 травня 2024 року, в результаті неналежного користування квартирою пошкоджено оздоблення квартири та меблі, зокрема: пошкоджена підлога вкрита ламінатом; пошкоджені стіни обклеєні шпалерами у декількох приміщеннях; пошкоджена тумба, а саме, відбулося руйнування ДСП ламінованого кута на ділянці розміром 6,5х4 см. (схоже на обгризання твариною) та глибокі подряпини ручки; пошкоджена шафа 2,61х1,9х0,6 м, а саме, руйнування кута шафи; пошкоджено ліжко, а саме, розриви оббивки та пошкодження ДСП; пошкодження скляного стола; пошкодження духової електричної шафи (потребує діагностики в умовах сервісного центру); пошкоджено матрац на ліжку, плями по всій поверхні.
Судом першої інстанції на підставі показів свідків та пояснень відповідача було встановлено, що разом з ОСОБА_1 в орендованій квартирі проживали її донька - ОСОБА_6 , а також перебувала собака породи Бівер-йорк.
З медичної документації вбачається, що у травні-червні 2024 року ОСОБА_4 зверталася до закладів охорони здоров`я за медичною консультацією та лікуванням у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.
З метою позасудового врегулювання спору, позивач надсилала на адресу місця реєстрації відповідача письмову претензію з вимогою про сплату завданих збитків у загальному розмірі 157 182,96 грн. Вказана претензія залишена без задоволення.
За приписами статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
За договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату (частина перша статті 810 ЦК України).
Договір найму житла укладається у письмовій формі (частина перша статті 811 ЦК України).
Наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані (частина перша статті 815 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).
Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.
Тлумачення статті 22, 614, 623 ЦК України свідчить, що презумпція вини особи має бути спростована тільки за умови, якщо буде встановлено, що саме внаслідок дій або бездіяльності конкретної особи завдано збитків. Тому тільки за цієї умови відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність збитків та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.
Згідно із частиною четвертою статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.
Аналіз частини четвертої статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» дає суду підстави для висновку, що лише за умови встановлення конкретної особи, яка утримувала тварину, і внаслідок її дій (бездіяльності), відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність збитків та причинний зв`язок; (б) відповідач (особа, яка утримувала тварину в момент завдання збитків) доводить відсутність протиправності та вини.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Позивачем на підтвердження факту пошкодження майна, що знаходилося у квартирі, яку орендувала відповідач, надала до суду світлини таких пошкоджень.
Також у суді першої інстанції в якості свідка була допитана ОСОБА_7 , яка є ріелтором та була присутня при укладенні договору найму (оренди) нерухомого майна у лютому 2023 року, яка повідомила, що станом на лютий 2023 року, квартира та майно яке в ній знаходилося не мали тих пошкоджень, які відображені на наявних в матеріалах справи світлинах.
Відповідач не заперечувала, що під час її проживання в орендованій квартирі, належна її дочці тварина пошкодила деякі меблі та оздоблення квартири, водночас, ОСОБА_1 замінила пошкоджені речі, переклеїла частково пошкоджені шпалери та залишила для позивача додатково чотири рулони шпалер в якості компенсації.
Позивач в судовому засіданні апеляційного суду вказувала на те, що відповідач обмежилася лише частковим заклеюванням місць пошкодження шпалер, фрагментами інших шпалер, які за своїм кольором, фактурою та малюнком істотно відрізняються від пошкоджених.
Що стосується заміни ліжка на аналогічне, то колегія суддів бере до уваги те, що у Звіті №04/07/2024 оцінювачем зазначено, що пошкоджене ліжко економічно недоцільно відновити ремонтом до попереднього стану. Плями матрацу не усуваються виїздною хімчисткою, а заміна обивки узголов`я неможливе з застосуванням ідентичного матеріалу. Тому врахована вартість заміни ліжка на аналогічне.
Згідно з ч.1 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
При цьому, відповідач, вказуючи на те, що: кошторис містить завищені показники матеріалів та робіт по відношенню до реальної площі приміщення; оцінювач зазначає необхідність проведення робіт по зніманню шпалер у всій квартирі, що явно не відповідає пошкодженням, які зазначено оцінювачем в дефектному акті; звіт взагалі не містить жодного обґрунтування висновку оцінювача щодо економічної недоцільності ремонту ліжка, не була позбавлена можливості звернутися до експертної установи для проведення експертизи щодо визначення розміру завданої матеріальної шкоди та надати висновок до суду апеляційної інстанції.
Оскільки відповідачем не спростовано презумпцію її вини у заподіянні шкоди майну позивача та не надано доказів, які б спростовували вимоги позивача і надані нею докази щодо розміру спричиненої шкоди, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про покладення на відповідача обов`язку з відшкодування збитків, заподіяних майну позивача, яке знаходилося в орендованій квартирі у розмірі 88257,96 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн., суд першої інстанції виходив з розумності та справедливості, розміру завданої майнової шкоди та ступеня моральних страждань позивача.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до роз`яснень, які викладені у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
У п.9 постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Колегія суддів вважає, що розмір коштів на відшкодування моральної шкоди, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача суд визначив правильно, виходячи з обставин її заподіяння, пошкодження майна позивача та виходячи із засад розумності, виваженості, співмірності та справедливості.
Доводи відповідача про те, що матеріали справи не містять жодного підтвердження факту моральних страждань позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки наслідок винних дій відповідача щодо пошкодження належного позивачу майна останній заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та переживаннях у зв`язку із протиправними діями відповідача.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для часткового задоволення позову є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: