ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року	м. Львів	Справа № 921/299/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Галушко Н.А.
суддів Желіка М.Б.
Орищин Г.В.
секретар судового засідання – Стронська А.І.

за участю представників учасників процесу:
прокурор –  Дмитришин Ю.М.
від позивача – Жмуд Н.В.
від відповідача - Суп М.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Білобожницької сільської ради від 21.12.2025 (вх. № 01-05/3789/25 від 22.12.2025)
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.11.2025 (суддя Шумський І.П.; повний текст рішення складено 05.12.2025)
у справі № 921/299/25
за позовом Керівника Чортківської окружної прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області
до відповідача Білобожницької сільської ради
про стягнення шкоди в сумі 373 044,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
На розгляд Господарського суду Тернопільської області керівником Чортківської окружної прокуратури Тернопільської області ( далі – прокурор) подано позов в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області (далі - позивач) до Білобожницької сільської ради (далі – відповідач) про стягнення 373 044,34 грн шкоди, заподіяної внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачем в ході проведення перевірки дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства виявлено факт рубки 32 дерев на землях запасу комунальної власності на території Буданівського старостинського округу в лісовому урочищі «Семаньків» площею 43,3 га, яке не надане у власність чи користування постійному лісокористувачу, за межами населеного пункту с. Буданів Чортківського району, чим заподіяно матеріальну шкоду в сумі 373 044,34 грн. Оскільки осіб, винних у заподіянні шкоди, не встановлено відповідач, як орган місцевого самоврядування, у межах території якого знаходиться ліс, якому була заподіяна шкода, має відшкодувати таку відповідно до ч. 2 ст.107 Лісового кодексу України.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.11.2025 у справі №921/299/25 позов задоволено повністю. Суд ухвалив: стягнути з Білобожницької сільської ради шкоду в сумі 373 044, 34 грн, яку перерахувати 50% до спеціального фонду місцевого бюджету Білобожницької сільської ради об`єднаної територіальної громади з подальшим перерозподілом до бюджетів відповідних рівнів, а саме: 30% до спеціального фонду Державного бюджету України, 20% до спеціального фонду місцевого бюджету Тернопільської обласної ради; стягнути з Білобожницької сільської ради на користь Тернопільської обласної прокуратури 4 476, 53 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено вчинення порубки 32 дерев (31 породи граб та 1 породи дуб) в лісовому урочищі «Семаньків» за межами населеного пункту с. Буданів Чортківського району та заподіяння внаслідок такої рубки матеріальної шкоди в сумі 373 044,34 грн. Оскільки земельна ділянка, на якій виявлено порушення, належить Білобожницькій сільській раді на праві комунальної власності та станом на момент проведення перевірки позивачем не була надана у власність або користування громадянам чи юридичним особам, а осіб, які вчинили рубку дерев, не встановлено, відповідно до ч. 2 ст.107 ЛК України саме на відповідача покладається обов`язок з відшкодування заподіяної лісу шкоди. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
Білобожницька сільська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.11.2025 у справі №921/299/25 та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. 
Вимоги апелянта обґрунтовані неповним встановленням судом першої інстанції обставин справи та порушенням норм матеріального права.
Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення ст. 1166 ЦК України. Оскільки прокурором та позивачем не доведено, а судом не встановлено наявності у діях відповідача всього складу цивільного правопорушення, а саме його протиправної поведінки та вини у вчиненні незаконної порубки дерев, відсутні підстави для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків.
Окрім того, апелянт зазначає про недоведеність заявленого до стягнення розміру шкоди з огляду на те, що в польовій переліковій відомості, яка взята позивачем за основу при здійсненні розрахунку розміру шкоди, відсутня інформація щодо ознаки дерев (зрізані до ступеня припинення росту або до ступеня неприпинення росту), а встановлення такої обставини має суттєве значення для правильного розрахунку.
Тернопільська обласна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.11.2025 у справі №921/299/25 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Зокрема, прокурор зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 107 ЛК України обов` язок органу місцевого самоврядування відшкодувати заподіяну лісу шкоду виникає за умов якщо особи, винні у заподіянні шкоди, не встановлені та якщо ліс, якому була заподіяна шкода, знаходиться у межах території органу місцевого самоврядування. У цій справі на підставі належних, достатніх та допустимих доказів ці обставини встановлені та не заперечуються відповідачем, а тому покликання останнього на непральне застосування судом першої інстанції норм матеріального права є безпідставним.
Окрім того, за доводами прокурора, розрахунок розміру шкоди здійснений позивачем з врахуванням польової перелікової відомості, яка підписана усіма посадовими особами, у тому числі старостою Буданівського старостинського округу, без зауважень, а також містить усі необхідні для розрахунку дані (про кількість незаконно зрубаних дерев, їх розмір та якість). Згаданий розрахунок проведено на підставі додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, і такий є належним доказом у цій справі. 
Державна екологічна інспекція у Тернопільській області подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.11.2025 у справі №921/299/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Позивач зазначає, що сукупність встановлених у цій справі обставин ( зокрема, наявність шкоди, невстановлення осіб, винних у її заподіянні, перебування земельної ділянки у власності органу місцевого самоврядування) відповідає умовам, визначеним у ч. 2 ст. 107 Лісового кодексу України. В даному випадку скаржником не вжито заходів для забезпечення лісових насаджень від незаконних порубок, що в свою чергу підтверджує протиправність його поведінки у формі бездіяльності. Відтак, судом правильно застосовано норми матеріального права, повно та всебічно досліджено всі обставини справи, за наслідком чого ухвалено законне та обгрунтоване рішення.

Процесуальні дії суду у справі та вирішення процесуальних питань.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025 справу №921/299/25 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 апеляційну скаргу Білобожницької сільської ради залишено без руху з підстав, зазначених у вказаній ухвалі.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Білобожницької сільської ради на рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.11.2025 у справі №921/299/25 та призначено таку до розгляду в судовому засіданні на 24.02.2026.
Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 та від 27.02.2026 задоволено заяви представників сторін про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 розгляд справи відкладено на 07.04.2026 з підстав, зазначених у вказаній ухвалі.
В судовому засіданні прокурор та представники сторін висловили свої доводи та заперечення по суті спору та вимог апеляційної скарги.
Представником відповідача заявлено усне клопотання про залишення без розгляду поданого позивачем відзиву на апеляційну скаргу з підстав пропуску строку на подання такого.
Розглянувши вказане клопотання колегія суддів зазначає наступе.
Відповідно до ч.1 ст. 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Разом з тим, за змістом ч.ч.1, 3, 4 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи може поновити пропущений процесуальний строк якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
В ухвалі від 12.01.2026 про відкриття апеляційного провадження у цій справі Західним апеляційним господарським судом встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу –10 днів з дня вручення даної ухвали.
Оскільки вказану ухвалу доставлено до електронного кабінету позивача 12.01.2026, строк для подання позивачем відзиву на апеляційну скаргу закінчився 22.01.2026.
Відзив на апеляційну скаргу подано позивачем через систему «Електронний суд» 26.02.2026 разом з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на подання такого. Вказане клопотання мотивоване тим, що відзив було сформовано позивачем в межах встановленого судом строку - 20.01.2026 і того ж дня за допомогою сервісу ЄСІТС скеровано до апеляційного суду, однак помилково (через невірно вказаний номер справи) долучено до матеріалів справи №921/491/25, що також розглядається Західним апеляційним господарським судом. На підтвердження вказаної обставини позивачем подано суду роздруківку з особистого кабінету в системі «Електронний суд».
Оцінивши наведені позивачем доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про поважність пропуску останнім строку на подання відзиву на апеляційну скаргу та наявність підстав для поновлення такого, а відтак відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду поданого позивачем відзиву на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні 07.04.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом.
На підставі наказу № 67 від 03.05.2024 Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області у період з 07 до 13 травня 2024 проведено планову перевірку Білобожницької сільської ради, за наслідками якої складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства № 3 від 13.05.2024, та виявлено факт незаконної порубки 32 дерев (31 породи граб (з яких 3 сухостій) та 1 породи дуб) на землях запасу комунальної власності на території Буданівського старостинського округу, в лісовому урочищі «Семаньків» площею 43,3 га, яке не надане у власність чи користування постійному лісокористувачу, за межами населеного пункту с. Буданів Чортківського району.
З інформації Білобожницької сільської ради встановлено, що дані дерева у вищевказаному лісовому урочищі зрізані невстановленими особами. Для оформлення дозвільних документів (лісорубного квитка) до сільської ради ніхто не звертався.
Факт порубки вказаної кількості дерев також зафіксовано в польовій переліковій відомості, яка зазначена додатком до акта перевірки №3 від 13.05.2024, підписаного головою Білобожницької сільської ради.
Відповідно до додатку № 1 та Порядку проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» , враховуючи примітку 2 (сухостійність), державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Дудою В.І. проведено розрахунок розміру шкоди, заподіяної лісу внаслідок незаконної порубки дерев в урочищі «Семаньків» на землях лісового фонду, які перебувають у землях комунальної власності не надані у власність чи користування за межами с. Буданів на території Білобожницької сільської ради. Відповідно до розрахунку розмір шкоди становить 373 044,34 грн.
Листом №1/1-1-11-1405 від 17.05.2024 Державна екологічна інспекція у Тернопільській області направила Білобожницькій сільській раді вимогу №3 від 17.05.2024 щодо усунення порушень вимог природоохоронного законодавства.
18.06.2024 Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області направлено на адресу Білобожницької сільської ради претензію №1/1-1-11-1797 від 17.06.2024 про відшкодування збитків на суму 373044,34 грн.
Білобожницька сільська рада вищевказану суму збитків не сплатила та надіслала Державній екологічній інспекції у Тернопільській області лист №03-15/425 від 22.07.2024, в якому заперечила вимоги претензії з огляду на те, що перевіркою не встановлено дату незаконної порубки 27 дерев, а тому існує ймовірність, що такі зрізані до грудня 2020 року ( коли землі були передані у комунальну власність Білобожницької сільської ради) або до 10.07.2022 (дата набрання законної сили Законом України № 2321-IX від 20.06.2022, яким передбачено відшкодування шкоди у разі не встановлення винних осіб органом місцевого самоврядування).
Чортківська окружна прокуратура звернулась до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області з листом №55-3751вих-24 від 04.09.2024 щодо усунення недоліків проведеної у травні 2024 року перевірки шляхом зазначення часу порубки дерев.
У відповідь на вказане звернення, Державна екологічна інспекція у Тернопільській області листом №1/1-1-05-2888 від 23.09.2024 повідомила, що дерева, пні яких обліковані інспекцією в лісовому урочищі «Семаньків» під час проведення планового заходу державного нагляду (контролю) в діяльності Білобожницької сільської ради, зрізані у 2024 році.
Листом №55-4934вих-24 від 19.11.2024 Чортківська окружна прокуратура просила Білобожницьку сільську раду повідомити чи оскаржувався останньою акт перевірки Державної екологічної інспекції у Тернопільській області за вищезазначеним фактом, у тому числі в судовому порядку.
У відповідь на вказане звернення, орган місцевого самоврядування листом №03-15/768 від 18.12.2024 повідомив, що: акт №3 від 13.05.2024 за результатами проведення перевірки у судовому порядку не оскаржувався; 09.05.2024 сільська рада зверталась із повідомленням №03-15/285 до Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області про виявлення факту незаконної порубки дерев породи граб у лісовому масиві «Урочище Семаньків» с. Буданів Чортківського району Тернопільської області, виявленого 08.05.2024 Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області; Чортківським РВП ГУНП в Тернопільській області зареєстровано кримінальне правопорушення та проводиться досудове розслідування за даним фактом.
Так, 20.06.2024 Чортківським районним управлінням поліції ГУ НП в Тернопільській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №42024212060000030 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України, за фактом здійснення невідомими особами незаконної порубки 32 дерев у лісі в урочищі «Семаньків», що біля с. Буданів Чортківського району, що спричинило навколишньому природному середовищу шкоду в розмірі 373 044 грн.
Відповідно до адресованого керівнику Чортківської окружної прокуратури повідомлення старшого прокурора групи прокурорів у вказаному кримінальному провадженні, в ході досудового розслідування не встановлено осіб, які вчинили дане кримінальне правопорушення.
Згідно з рішенням Білобожницької сільської ради №29 від 10.12.2020 реорганізовано Буданівську сільську раду Теребовлянського району Тернопільської області шляхом приєднання до Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області.
Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, 06.12.2023 за Білобожницькою сільською радою зареєстровано право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням: для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, категорія земель: землі лісогосподарського призначення, з кадастровим номером 6125080500:02:001:0153, площею 41,4474 га, розташовану на території Чортківського району Тернопільської області, а 07.11.2024 зареєстровано право постійного користування цією земельною ділянкою за Комунальним підприємством «Білобожниця» Білобожницької сільської ради.
Вказану земельну ділянку передано у постійне користування КП «Білобожниця» після проведення ДЕІ у Тернопільській області планової перевірки у травні 2024 року та фіксування порушення щодо порубки 32 дерев в урочищі «Семаньків» за межами с. Буданів на території Білобожницької сільської ради.
За твердженням прокурора та позивача, оскільки в ході досудового розслідування кримінального правопорушення №42024212060000030 від 20.06.2024 не встановлено осіб, які здійснили незаконну порубку дерев, завдані незаконною порубкою дерев збитки мають бути відшкодовані органом місцевого самоврядування, на території якого знаходиться ліс, тобто Білобожницькою сільською радою.
10.04.2025 прокурор звернувся до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області з листом, в якому просив повідомити про вжиті заходи щодо стягнення шкоди завданої навколишньому природному середовищу, в тому числі звернення з позовною заявою до суду.
В листі-відповіді від 17.04.2025 Державна екологічна інспекція у Тернопільській області повідомила прокуратуру, що в рамках досудового врегулювання спору на адресу Білобожницької сільської ради було надіслано вимогу №1/1-1-11-1797 від 17.06.2024, однак станом на 17.04.2025 орган місцевого самоврядування не відшкодував завдану шкоду. Разом з тим, Держекоінспекція не заперечує щодо вжиття прокурором заходів представницького характеру, зважаючи на обмежене фінансування коштів для сплати судового збору.
14.05.2025 Чортківською окружною прокуратурою відповідно до вимог ч. 4 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” скеровано Державній екологічній інспекції у Тернопільській області повідомлення про представництво інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом про стягнення з Білобожницької сільської ради 373 044,34 грн шкоди.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи приписи вищевказаної норми, а також доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із статтею 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовуванні в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.
Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ч.1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 16 ЦК України до способів захисту прав і законних інтересів віднесено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки особи; шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки.
Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника.
Отже, при зверненні з позовом про стягнення шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, а боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні шкоди.
Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства, (лісові відносини) регулюються, зокрема Лісовим кодексом України (далі - ЛК України).
Положеннями ст. 63 ЛК України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Згідно з п. 5 ч.1 ст. 64 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.
Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб (частина перша статті 86 ЛК України).
Частиною 5 ст. 86 ЛК України передбачено, що забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.
За змістом ч. 1 ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається, зокрема, на органи місцевого самоврядування.
За приписами ст. 105 ЛК України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.
Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у, зокрема, незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.
Відповідно до ст. 107 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Шкода, заподіяна лісу, не наданому в користування, у разі невстановлення осіб, винних у заподіянні шкоди, відшкодовується органом місцевого самоврядування, у межах території якого знаходиться ліс, якому була заподіяна шкода.
Отже, ч. 2 ст. 107 ЛК України в редакції, чинній на момент виявлення позивачем факту рубки дерев, передбачає обов`язок органу місцевого самоврядування відшкодувати заподіяну лісу шкоду за наявності таких умов у їх сукупності: якщо особи, винні у заподіянні шкоди, не встановлені; якщо ліс, якому була заподіяна шкода, знаходиться у межах території органу місцевого самоврядування. Аналогічна позиці викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2024 у справі №918/1356/23.
Наявними в матеріалах справи доказами підтвердється, а відповідачем не заперечується та не спростовується факт вчинення порубки 32 дерев (31 породи граб та 1 породи дуб) на земельній ділянці, що належить Білобожницькій сільській раді на праві комунальної власності та станом на момент виявлення рубки не була надана у власність або користування громадянам чи юридичним особам.
Оскільки осіб, винних у незаконній вирубці дерев, не встановлено, що також не заперечується та не спростовується відповідачем, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що у спірних правовідносинах наявні усі умови, передбачені ч.2 ст.107 ЛК України, для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди на підставі цієї норми закону за завдання шкоди лісу внаслідок незаконної вирубки дерев і саме відповідач, як орган місцевого самоврядування, у межах території якого знаходиться ліс, якому була заподіяна шкода, є особою, відповідальною за виявлене правопорушення у вигляді незаконної вирубки дерев.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й лісокористувачі та органи місцевого самоврядування, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами (аналогічний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 914/669/22, від 24.01.2024 у справі № 907/449/22, від 12.09.2024 у справі №907/181/22, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17).
Протиправна поведінка відповідача полягає в тому, що він не виконав свого обов`язку щодо здійснення охорони лісу від незаконних рубок, не здійснив контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді нездійснення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на належній йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело (причинно-наслідковий зв`язок) до незаконного вирубування невстановленими особами дерев та спричинення шкоди лісу. Вина відповідача презюмується та ним не спростована. Аналогічна позиці викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2024 у справі №918/1356/23.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення шкоди, а доводи апелянта про недоведеність його протиправної поведінки та вини відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні та необгрунтовані.
Щодо доводів скаржника про недоведеність розміру шкоди колегія суддів зазначає наступне.
Господарським процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства, зокрема, у силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.
Частиною першою статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст.ст. 76-78 ГПК України докази повинні бути належними, допустимими та достовірними.
За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26.05.2022 у справі №922/2317/21, від 26.07. 2022 у справі №924/883/21, від 18.05.2023 у справі №914/669/22, акт перевірки, в якому зафіксований факт правопорушення та який відповідно до статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» є документом, що фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб`єктів господарювання, є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства, зокрема у сфері охорони навколишнього природного середовища.
На підтвердження позовних вимог у цій справі прокурором подано складений комісією позивача акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства № 3 від 13.05.2024, в якому зафіксована факт незаконної порубки 32 дерев на території Буданівського старостинського округу на землях запасу комунальної власності та вказано, що стовбурна деревина біля пнів незаконно зрубаних дерев відсутня, пні частково прикриті ґрунтом та порубковими рештками. Акт підписаний головою Білобожницької сільської ради без жодних зауважень та відповідачем не оскаржувався.
Додатком до цього акта є польова перелікова відомість, в якій зафіксовано кількість незаконно зрубаних дерев ( виявлених пнів), їх породу, якість (сухостійність чи сироростучість), а також діаметри пня біля шийки кореня, зазначено, що вимірювання проведено повіреним засобом вимірювальної техніки.
Відповідачем не подано суду жодних доказів, які б підтверджували відсутність у осіб, якими складено наявні в матеріалах справи акт та польову перелікову відомість, повноважень чи спеціальних знань для здійснення відповідних замірів та складання таких документів, а також доказів, які б підтверджували невідповідність зафіксованих даних щодо діаметрів зрізаних дерев дійсним обставинам справи.
Позивачем здійснено розрахунок розміру шкоди враховуючи зафіксовані в польовій переліковій відомості дані та відповідно до додатку № 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» , який передбачає здійснення розрахунку за незаконне вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту.
Згідно з приміткою 3 додатку 1 до пошкоджених до ступеня припинення росту належать дерева з переламаним стовбуром, обідраною корою понад 30 відсотків його периметра (незалежно від довжини за висотою стовбура), обшморганою кроною понад половину її довжини, обідраними та зламаними скелетними коренями понад половину периметра стовбура, а також повалені дерева та з нахилом, спричиненим дією лісокористувача, понад 30 градусів від вертикальної осі.
Як зазначалось вище, в акті перевірки та польовій переліковій відомості вказано про виявлення пнів дерев, що свідчить про їх пошкоджених до ступеня припинення росту.
Отже, розрахунок розміру шкоди здійснений відповідно до вимог законодавства та узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами, що відповідачем не спростовано.
Відтак, доводи апелянта про недоведеність розміру шкоди також відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні та необгрунтовані.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах “Ryabykh v.Russia” від 24.07.2003 року, “Svitlana Naumenko v. Ukraine” від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Тернопільської області від 27.11.2025 у цій справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.
Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

УХВАЛИВ 
1. Апеляційну скаргу Білобожницької сільської ради від 21.12.2025 (вх. № 01-05/3789/25 від 22.12.2025) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.11.2025 у справі №921/299/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.
5. Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.
Повний текст постанови складено 14.04.2026

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.