Номер провадження: 22-ц/813/425/26 
Справа № 523/14640/24
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Драгомерецького М.М., 
за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Бузовського В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

05.09.2024 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 03.07.2019 року між сторонами було укладено шлюб.
Посилаючись на те, що стосунки між сторонами не склалися через різні погляди на життя та на відсутність взаєморозуміння, позивач просив задовольнити його вимоги.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31.10.2024 року позов ОСОБА_3 було задоволено.
Шлюб, зареєстрований 03.07.2019 року, Центральним районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 385, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином російської федерації, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою України – розірвано (а.с.23).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.04.2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 14.04.2025 року залишено без задоволення (а.с.39).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.42-45).
Крім того, позивач надав заяву, в якій зазначає, що подружні стосунки між сторонами відновилися, а тому звернувся із позовом про розірвання шлюбу було передчасним (а.с.55).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.80).
Колегією суддів було також враховано клопотання представника ОСОБА_2 – адвоката Селюкова П.В. про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Крім того, адвокат Селюков П.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити (а.с.87). 

У зв`язку з цим, колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.
Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів, у відсутність її учасників.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив із того, що сім`я існує формально та подальше шлюбних відносин між сторонами неможливо (а.с.23).

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 03.07.2019 року між сторонами було укладено шлюб (а.с.6).

За змістом ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначав, що внаслідок несумісності характерів та різних поглядів на життя, подружжя тривалий час проживає окремо та збереження сім`ї неможливо (а.с.4-5).
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що подружжя ніколи не припиняло сімейних стосунків та на даний час підтримують подружні стосунки. А тому вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про необхідність задоволення позову про розірвання шлюбу.
Крім того, як зазначалось вище, позивач ОСОБА_2 у своїй заяві від 02.09.2025 року, адресовану Одеському апеляційному суді, просив апеляційну скаргу задовольнити, заочне рішення суду від 31.10.2024 року скасувати, посилаючись на те, що сімейні стосунки між подружжям повністю відновлено (а.с.55).
Також у заяві представник ОСОБА_2 – адвокат Селюков П.В. від 07.04.2026 року, посилаючись на примирення подружжя, просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване заочне рішення суду від 31.10.2024 року скасувати та відмовити у позові (а.с.87).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що сім`я є фундаментальним осередком суспільства, забезпечуючи відтворення населення, соціалізацію дітей та емоційну підтримку. Вона формує моральні цінності, зберігає культурні традиції та забезпечує стабільність держави. Міцна родина є основою для виховання здорових, відповідальних громадян та процвітання нації.

Суд першої інстанції не вижив жодних обставини для збереження сім`ї, як того вимагає ст. 111 СК України, не з`ясував дійсних обставин у справ і у першому судовому засіданні, за об`єктивної відсутності відповідача у справі, дійшов помилкового висновку про те, що дана сім`я не може бути збережена.

Про зазначені факти вказувала апелянт ОСОБА_1 в своїй заяві про перегляд заочного судового рішення (а.с.29-30), однак суд на зазначені обставини належної уваги не звернув і 14 квітня 2025 року постановив ухвалу про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення (а.с.39).

За таких обставин, враховуючи викладене та вивчивши матеріали справи, апеляційну скаргу та заяви на неї позивача, а також його представника, з яких вбачається, що сторони у справі поновили сімейні відносини, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення, з ухваленням постанови про відмову у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з  ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн., які ОСОБА_1 мала сплатити за подання апеляційної скарги (а.с.52-звор.), а не як вона сплатила у сумі 3028 грн. (а.с. 60, 67).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2024 року скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн. (одну тисячу вісімсот шістнадцять тисяч гривень 80 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда 

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький