Справа № 420/32710/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
26 вересня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно до п.1 Постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100000 грн за період з 08.06.2022 по 25.08.2022, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи в районах у період здійснення зазначених заходів;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100000 грн за період з 08.06.2022 по 25.08.2022, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи в районах у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням виплачених сум. 
Стислий виклад позиції позивача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25.03.2022 він був призваний на військову службу у Військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України під час загальної мобілізації, на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022.
У період часу з 08.06.2022 до 25.08.2022 позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, проте позивачу не була виплачена додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.
Стислий виклад заперечень відповідача.
Відповідач 24.12.2025 надав відзив на позов, у якому зазначив, що дійсно, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 передбачено виплату додаткової винагороди на підставі наказу командира (начальника), проте, порядок і умови виплати такої винагороди визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Так, відповідно до абз.3 пункту 4 Інструкції з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, підставою для включення військовослужбовців до наказу про виплату додаткової винагороди є рапорт командира, що має містити визначену інформацію.
Направлення позивача у службове відрядження до м. Харкова у період з 08.06.2022 до 25.08.2022 для здійснення заходів із захисту Батьківщини та відсічі і стримування збройної агресії російської федерації не свідчить про його безпосередню участь у бойових діях, оскільки позивач не брав у цей період участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, відповідно до ч.1 порядку КНГУ №89.
Так, за твердженням представника відповідача, 08.06.2022 позивач вибув для виконання службово-бойових завдань до м. Харків, та виконував бойові (спеціальні) завдання в районі Харкова, прийнявши під охорону та оборону блокпости (на кожному із яких несли службу певна кількість військовослужбовців).
В спірний період весь особовий склад військової частини НОМЕР_1 НГУ, який вибув у службове відрядження до м. Харків – виконував несення служби шляхом здійснення перепускного режиму на прийнятих блок-постах (фільтраційні заходи). 
За вказаний період несення служби жодним із військовослужбовців частини, утому числі позивачем, не здійснювалось відбиття збройних нападів (вогневого ураження) на об`єктах, що охоронялись, та не здійснювалось звільнення таких об`єктів від захоплення, а також не здійснювались інших заходів та не виконувалось інших завдань окрім фільтраційних заходів. 
Таким чином, як вважає представник відповідача, позивач в спірний період не брав безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів, завдання, передбачені ч. 1 Порядку КНГУ №89 (які слід розуміти як виконання військовослужбовцем безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів) – не виконував, відповідно і документи, які б підтверджували участь позивача в спірний період у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії – відсутні, як і відсутні підстави для збільшення розміру додаткової винагороди до 100 000 грн., протягом вказаного періоду виконання позивачем завдань. Таким чином, видання командиром частини наказу на збільшення грошової винагороди Позивача, за спірний період, з 30 000 грн. – до 100 000 грн. (пропорційно) було б безпідставним та таким, що суперечило б вимогам Наказу КНГУ №89 та розпорядженням командувача НГУ від 04.04.2022 №27/11/3- 2490 та 20.05.2022 №27/11/3-6154 – відповідно були б протиправними.
На переконання відповідача, приймаючи до уваги те, що рапорти про виплату позивачу додаткової винагороди у спірний період не подавались, позивач з 08.06.2022 до 25.08.2022 бойових завдань, виконання яких зумовлює виникнення права на отримання додаткової винагороди, не виконував, підстави для нарахування та виплати йому цієї винагороди відсутні.
Підсумовуючи наведене у відзиві, представник відповідача резюмує:
виконання позивачем службових завдань в спірний період не підпадає під визначення безпосередньої участі військовослужбовця Національної гвардії України у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів, чітко визначеними відповідно до ч.1 Порядку КНГУ №89; 
факт здійснення позивачем у вказаний період безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів – документально не підтверджено жодним із документів, визначеним ч.2 Порядку КНГУ №89; 
жодних документів про підтвердження безпосередньої участі позивача, за спірний період у бойових діях або заходах (відповідно ч. 3 Порядку КНГУ №89) – від командування, інших посадових осіб військових формувань України – до відповідача не надходило; 
відсутні документи чи інша підтверджена інформація щодо виконання особовим складом частини (утч позивача) за спірний період бойових завдань з відбиття збройних нападів (вогневого ураження) на об`єктах (блок-постах), що охоронялись та/ або звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення); 
відсутні документи чи інша підтверджена інформація, що в спірний період об`єкти, що охороняються піддавались ракетним (авіаційним) та (або) артилерійським ударам противника.
З огляду на вказане, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Стислий виклад відповіді на відзив.
Заперечуючи проти доводів відзиву, позивач 29.12.2025 надав відповідь на відзив, в якій, зокрема зазначив, що відповідно до витягу з наказу (по стройовій частині) №149 від 08.06.2022 солдат ОСОБА_1 , стрілець 2-го стрілецького відділення 9-го стрілецького взводу 5-го стрілецького батальйону вибув до АДРЕСА_1 для здійснення заходів із захисту Батьківщини та відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Підстава: бойове розпорядження НЦТУ НГУ від 29.04.2022 №6/2/1-1633т, бойове розпорядження НЦТУ НГУ від 07.06.2022 №6/2/2/1-2271т, посвідчення про відрядження №1422.
На переконання представника позивача, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.06.2025 №149 є достатнім підтвердження участі позивача у бойових діях, оскільки в ньому прямо зазначено, що його направлено у службове відрядження до м.Харків для здійснення заходів із захисту батьківщини та відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.
Процесуальні дії у справі.
Суд ухвалою від 02.10.2025 відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи та витребував у Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України:
докази проходження ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (копії наказів про зарахування до списків та виключення зі списків, тощо);
докази про ознайомлення ОСОБА_1 з грошовим атестатом під час звільнення та його видачу, із зазначенням дати такого ознайомлення;
інформації про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення при звільненні, в тому числі додаткової грошової винагороди за період з 08.06.2022 по 25.08.2022;
інформацію про дату ознайомлення ОСОБА_1 про суму нарахованого та виплаченого грошового забезпечення під час звільнення, в тому числі додаткової винагороди за період з 08.06.2022 по 25.08.2022 (розрахунково-платіжні відомості з відміткою про ознайомлення ОСОБА_1 з нарахованими та виплаченими сумами та/або інші документи (розрахунковий листок, повідомлення про зарахування грошового забезпечення на відповідний картковий рахунок ОСОБА_1 тощо);
інформації про розмір нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до п.1 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 08.06.2022 по 25.08.2022;
бойового розпорядження НЦТУ НГУ від 29.04.2022 №6/2/1-1633т;
бойового розпорядження НЦТУ НГУ від 07.06.2022 №6/2/2/1- 22711;
посвідчення про відрядження №1422, як підставу, згідно якої ОСОБА_1 залучався до участі у бойових діях та забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рф проти України;
витягу з журналу бойових дій (службово-бойових дій, вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал, журнал ведення оперативної обстановки), бойових донесень або постової відомості під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад чи копії або витяги з них, якими підтверджується участь ОСОБА_1 у бойових діях або заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 08.06.2022 по 25.08.2022 включно, в тому числі у складі окремого підрозділу, частини або з`єднання;
копії рапортів (донесень) начальника (командира) підрозділу (групи, загону, екіпажу) про участь позивача (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), а також кількості днів участі військовослужбовця у таких діях або заходах за період з 08.06.2022 по 25.08.2022 включно;
довідок про участь ОСОБА_1 у бойових діях або заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 08.06.2022 по 25.08.2022 включно.
15 грудня 2025 року суд звернувся до Головного управління Національної гвардії України із запитом №420/32710/25/139464/25, в якому просив Головне управління Національної гвардії України сприяти щодо надання Військовою частиною НОМЕР_1 витребуваних ухвалою суду від 02.10.2025 доказів по справі №420/32710/25 у визначений судом строк, а також надання відзиву на позов.
Суд зазначає, що відповідач надав відзив на позов з пропуском строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження.
Відповідно до ч.5 та 6 ст.162 КАС України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами
Згідно з п.1 ч.1 та ч.2 ст.175 КАС України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
У той же час, відповідно до ч.4 ст.9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого суд встановлює правову природу правовідносин сторін на підставі належно доведених сторонами обставин, в результаті чого визначає норму права, що підлягає застосуванню. Такі повноваження суду носять імперативний характер, що означає обов`язок суду надати правову кваліфікацію відносинам та визначити релевантну таким норму, яка підлягає застосуванню.
В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду висловила та послідовно застосовує правову позицію, за змістом якої повноваження органів влади є законодавчо визначеними, а суд діє згідно з презумпцією «Jura novit curia» («Суд знає закони»).
Велика Палата Верховного Суду, зокрема зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (пункти 84, 86 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.19 у справі №917/1739/17), а також, що неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.19 у справі № 487/10128/14-ц).
Цей принцип означає, що суд може самостійно, безвідносно до посилань сторін, обирати і застосовувати норми права до фактичних обставин спору. Саме таке тлумачення принципу «jura novit curia» («суд знає закони») наведено у постанові Верховного Суду від 10.01.23 у справі №600/2019/21-а.
Так, діючи в межах позовних вимог, з огляду на завдання суду та унормовані ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України принципи адміністративного судочинства, зокрема, принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд встановлює правову природу правовідносин сторін на підставі належно доведених сторонами обставин, в результаті чого визначає норму права, що підлягає застосуванню. Такі повноваження суду носять імперативний характер, що означає обов`язок суду надати правову кваліфікацію відносинам та визначити релевантну норму.
Суд також зазначає, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами ст.2 та ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (постанова Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 у справі № 600/747/22-а, від 05.09.2023 у справі № 380/7760/20).
Окрім того, зважаючи на те, що Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України є військовим формування системи МВС України, яке приймає безпосередню участь у здійсненні заходів, спрямованих на забезпечення оборони України, захист безпеки населення та державних інтересів у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, складну ситуацію в енергетичній системі України, суд дійшов висновку, що, з метою повного, всебічного та обґрунтованого розгляду справи, необхідно прийняти до розгляду витребувані у відповідача інформацію та докази, що стосуються предмету позову у цій справі, а також прийняти до розгляду відзив відповідача для надання правової кваліфікації відносинам, визначення релевантної норми та встановлення обставин у справі.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що, відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 25.03.2022 №74, солдата запасу ОСОБА_1 призначено на посаду стрільця 2-го стрілецького відділення 9-го стрілецького взводу НОМЕР_3 стрілецького батальйону за 25.03.2025.
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 08.06.2022 №149, позивача направлено у службове відрядження до м.Харків для здійснення заходів із захисту Батьківщини та відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Підстава для відрядження: бойове розпорядження НЦТУ НГУ від 29.04.2022 №6/2/1-1633т, бойове розпорядження НЦТУ НГУ від 07.06.2022 №6/2/2/1-2271т, посвідчення про відрядження №1422.
Перебування позивача у службовому відрядженні у м.Харків також підтверджено посвідченням про відрядження від 08.06.2022 №1422.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 25.08.2022 №235, 25.08.2022 позивач вважається таким, що прибув із службового відрядження.
Особистою карткою на грошове забезпечення №1515 за 2022 рік встановлено, що позивачу призначено додаткову грошову допомогу:
за червень 2022 – 30000, 00 грн.;
за липень 2022 – 30000, 00 грн.;
за серпень 2022 – 30000, 00 грн.
04 вересня 2025 року представник позивача, адвокат Грабинський Андрій Володимирович, звернувся до відповідача із адвокатським запитом, в якому просив здійснити виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн за період до 25.08.2022 пропорційно часу участі позивача у бойових діях.
Листом відповідача від 09.09.2025 №25/52/12-3962-2025 адвокату ОСОБА_2 повідомлено, що за період, зазначений у запиті, солдат ОСОБА_1 не отримував додаткову винагороду до 100000,00 грн, так як його вид військової служби не був задіяний у безпосередній участі в бойових діях, а також у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Матеріалами справи також підтверджено, що позивач нагороджений пам`ятною медаллю «За оборону міста-героя Харкова» на підставі Наказу від 17.09.2022 №12.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну гвардію України», Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.
Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України «Про Національну гвардію України», Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.
Статтею 21 Закону України «Про Національну гвардію України» визначено, що держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їхніх сімей, працівників, резервістів Національної гвардії України, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби (виконання обов`язків служби у військовому резерві) або постраждали в полоні у ході бойових дій (війни), в умовах правового режиму надзвичайного стану, під час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.
Військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з ч.2 ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами 2-4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 (далі - Указ №64/2022), затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 введено військовий стан, строк дії якого в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України і який діє дотепер.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан – це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Статтею 16 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнята Постанова Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №168 (зі змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 №271, від 22.03.2022 №350, від 1 квітня 2022 року №400) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 грн. щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.02.2024 у зразковій справі №640/13029/22 зазначено, що додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, встановлена на період дії воєнного стану, є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема військовослужбовцям, виплата якої, з одного боку, має регулярний щомісячний характер, а з іншого, - обмежена строком дії воєнного стану в Україні. Правова природа такої виплати невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, із здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни.
Кабінет Міністрів України Постановою від 07.07.2022 №793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168» (яка набрала чинності 19.07.2022 та, за пунктом 2 цієї постанови, застосовується з 24.02.2022) затвердив низку змін до Постанови №168, зокрема у пункті 1 в абзаці першому слова і цифри додаткова винагорода в розмірі 30000 грн. щомісячно замінив словами і цифрами додаткова винагорода в розмірі до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць; крім того, Постанова №168 доповнена пунктом 2-1 такого змісту: Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Згідно із наведеними нормами, керівниками відповідних міністерств та державних органів визначаються порядок і умови виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн на місяць в розрахунку пропорційно часу участі військовослужбовців у бойових діях або які забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби).
Відповідно до статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року №1932-ХІІ «Про оборону України» (в подальшому - Закон №1932-ХІІ, в редакції, викладеній згідно із Законом України від 16.07.2021 №1702-ІХ), бойові дії – форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.
На виконання Указу Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» №69 «Про загальну мобілізацію» та Постанови №168 командувач Національної гвардії України Наказом №89 від 29.03.2022 затвердив: Інструкцію з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - Інструкція №89); Порядок підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій (далі- Порядок №89).
Пунктом 2 Порядку №89 визначено, що для документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців Національної гвардії України у бойових діях або заходах використовуються такі документи:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (журнал ведення оперативної обстановки) або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або книга служби нарядів та подій, що відбувалися, або постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), на який було здійснено збройний напад або довідка командира військової частини про підтвердження безпосередньої участі відряджених (прикомандированих) військовослужбовців у бойових діях або заходах;
рапорт (донесення) командира підрозділу про у бойових діях або заходах під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій (виконання бойових або спеціальних завдань). До рапорту долучаються список особового складу (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих (прикомандированих) підрозділів, військовослужбовців), які брали участь у бойових діях або заходах, із зазначенням військового звання, прізвища, ім`я та по батькові, періодів участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця.
Крім того, можуть використовуватись такі документи:
витяг з наказу (бойового розпорядження) командувача Національної гвардії України, штабу оперативного (оперативно тактичного) угрупування в смузі відповідальності, начальника територіального управління, командира військової частини на виконання завдання з розмінування, у якому зазначається місце, час та поіменно особовий склад, який залучається до складу групи розмінування (знищення);
акт (витяг з формуляру загороджень) виконаних робіт з улаштування, нарощування, утримання інженерних загороджень на визначених об`єктах, рубежах, районах та позиціях;
інші документи, які можуть підтверджувати безпосередню участь у бойових діях та заходах.
Згідно із абз.3 п.1 Постанови №168 (у редакції чинній у спірний період), виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Порядок виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» визначається Інструкцією з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженою Наказом командувача Національної гвардії України від 29.03.2022 за №89.
Пунктом 2 зазначеної Інструкції №89 визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень (у розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або заходах, розмір цієї винагороди збільшується до 100000 грн у розрахунку на місяць пропорційно дням участі у бойових діях або заходах.
Відповідно до п.3 Інструкції №89, виплата додаткової винагороди здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження військової служби на підставі наказів командирів (начальників) (далі - командири) органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я та установ (далі - військові частини), а командирам військових частин - на підставі наказів командирів вищого рівня.
Пунктом 4 Інструкції №89 встановлено, що підготовка проектів наказів для здійснення виплати додаткової винагороди, покладається на підрозділи, що відповідають за облік особового складу.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються не пізніше 10 числа поточного місяця.
Підставою включення військовослужбовців до наказу про виплату додаткової винагороди є рапорт командира (начальника) підрозділу, що має містити інформацію про військове звання, прізвище ім`я та по-батькові, кількість днів та дати участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця та підстави залучення цих військовослужбовців до бойових дій або заходів із зазначенням реквізитів конкретних документів, що підтверджують участь військовослужбовців у бойових діях або заходах.
Безпосередня участь військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій підтверджується відповідно до Порядку підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій, затвердженого Наказом командувача Національної гвардії України від 29.03.2022 за №89.
Пунктом 1 Порядку №89 встановлено, що під терміном безпосередня участь військовослужбовця Національної гвардії України в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (далі бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем
бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії в районах ведення воєнних (бойових) дій, що визначаються Головнокомандувачем Збройних Сил України;
бойових (спеціальних) завдань, згідно з бойовими розпорядженнями із всебічного забезпечення військових частин (підрозділів), в районі ведення воєнних (бойових) дій;
завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях України;
бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (в т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
бойових завдань із знешкодження (знищення) незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), диверсійно-розвідувальних сил та інших збройних формувань агресора (в т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
виконання завдань підрозділами артилерії з вогневого ураження противника;
виконання завдань підрозділами протиповітряної оборони з ураження повітряних;
здійснення польотів у районі ведення воєнних дій;
ведення повітряного бою;
здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (в т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
виконання групами розмінування завдань з розмінування або робіт з улаштування, нарощування, утримання інженерних загороджень на визначених об`єктах, рубежах, районах та позиціях.
Суд звертає увагу, що постановою №168, з урахуванням умов та характеру військової служби «на період дії воєнного стану», визначено підстави для нарахування та виплати військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям Національної гвардії України) підвищеної (до 100000 грн) додаткової винагороди (тобто підстави набуття військовослужбовцем права на таку винагороду), а саме:
безпосередня участь у бойових діях;
забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії безпосередньо в районах їх (бойових дій) ведення (здійснення).
Отже, обидві підстави визначаються діяльністю військовослужбовця щодо виконання поставлених йому завдань відповідного змісту. При цьому перший із цих видів діяльності передбачає обов`язкову участь у бойових діях (бойовому зіткненні з противником), тоді як другий спрямований на забезпечення здійснення відповідних заходів у певних районах, де проводяться такі заходи, тобто орієнтований на відповідну територію, що не вимагає (хоча й не виключає) участі у бойових зіткненнях з противником.
Суд доходить висновку, що відповідно до пункту 2-1 Постанови №168, керівникам відповідних міністерств та державних органів, до складу (підпорядкування) яких входять військовослужбовці, доручено конкретизувати умови і порядок виплати додаткової (у тому числі підвищеної) винагороди, тобто спосіб документального підтвердження і процедуру (порядок діяльності уповноважених органів чи посадових осіб) виплати винагороди, однак не підстави для набуття права на таку винагороду, оскільки ці підстави визначені Постановою №168 як актом вищої юридичної сили порівняно з актами органів, уповноважених цією Постановою.
На виконання Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та пункту 2-1 Постанови №168 було видано наказ командувача Національної гвардії України від 29.03.2022 за №89, в якому визначено конкретизований перелік бойових дій та заходів у районах ведення бойових дій, із виконанням яких, пов`язано право військовослужбовців на отримання підвищеної додаткової винагороди відповідно до пункту 1 Постанови №168. 
За цих обставин визначений наказом командувача Національної гвардії України перелік заходів не розрізняє двох видів діяльності, встановлених Постановою №168, з яких лише перший (безпосередня участь у бойових діях) передбачає безпосереднє зіткнення з противником; водночас у багатьох випадках якісне виконання завдання, що належить до другого виду, не вимагає (але й не виключає) вступу у безпосереднє зіткнення з противником.
Отже, доповнення обставин, які визначають підставу виникнення у військовослужбовців права на таку винагороду у зв`язку із «забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії безпосередньо в районах їх (бойових дій) ведення (здійснення)» вимогою її поєднання із «вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником» є по суті не умовами нарахування та виплати підвищеної додаткової винагороди, а зміною підстав, встановлених Постановою №168 для набуття військовослужбовцем права на підвищену додаткову винагороду, що фактично є звуженням обсягу таких підстав актом нижчої юридичної сили порівняно з актом, яким такі підстави встановлено.
У зв`язку з цим, суд доходить до висновку, що доповнення підстав для нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, які визначають право військовослужбовців на підвищену додаткову винагороду, вимогами «безпосереднього зіткнення з противником» та «вогневого ураження», коли це не обумовлено природою відповідних бойових завдань, таких як забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії безпосередньо в районах їх (бойових дій) ведення (здійснення), порушує вимогу, щоб акти нижчої юридичної сили не суперечили актам вищої сили. У випадку виникнення такої колізії загальновизнаним способом її вирішення є надання переваги акту вищої юридичної сили.
Подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 07 травня 2025 року у справі №240/5382/23, від 15 серпня 2025 року у справі 420/4506/23, від 21 жовтня 2025 у справі №380/3973/23 який є застосовним і до правовідносин у цій справі.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач у період з 08.06.2022 до 25.08.2022 перебував у службовому відрядженні у м. Харкові для здійснення заходів із захисту Батьківщини та відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Підстава для відрядження: бойове розпорядження НЦТУ НГУ від 29.04.2022 №6/2/1-1633т, бойове розпорядження НЦТУ НГУ від 07.06.2022 №6/2/2/1-2271т, посвідчення про відрядження №1422.
Під час службового відрядження, позивач виконував несення служби шляхом здійснення перепускного режиму на прийнятих блок-постах. 
У службовій характеристиці позивача від 25.10.2023 також зазначено, що в період з 02.05.2022 молодший сержант ОСОБА_1 виконував службово-бойові завдання на околицях міста Харкова, де уміло керував підлеглим особовим складом та здійснював заходи, пов`язані з протидією ворожим ДРГ.
Матеріалами справи також підтверджено, що позивач нагороджений пам`ятною медаллю «За оборону міста-героя Харкова» на підставі Наказу від 17.09.2022 №12.
З урахуванням наведеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позивач у спірний період з 08.06.2022 по 25.08.2022 був направлений у службове відрядження до м. Харкова з метою здійснення заходів із захисту Батьківщини та відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, що підтверджується відповідними наказами командира військової частини.
Верховний Суд у постановах від 23.05.2024 у справі № 120/4387/23, від 24.05.2024 у справі № 120/4967/23, від 28.05.2024 у справі № 120/5170/23, від 08.08.2024 у справі №280/2754/23 та від 21.03.2024 у справі №560/3159/23 сформулював висновок, що порушення порядку передання документів, рапортів та іншої інформації між військовими частинами щодо безпосередньої участі військовослужбовця у забезпеченні бойових дій по забезпеченню заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не свідчить про відсутність у нього права на таку винагороду.
Отже, відсутність рапортів командирів підрозділів або інших внутрішніх службових документів, оформлення яких належить до компетенції військового командування, не може покладатися на військовослужбовця та не може бути підставою для позбавлення його права на отримання передбачених законодавством виплат у разі підтвердження факту виконання завдань у районах ведення бойових дій чи здійснення заходів з національної безпеки і оборони.
Суд також звертає увагу, що пунктом 1 постанови КМУ №168 встановлено право військовослужбовців на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100000,00 грн пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи у районах здійснення таких заходів.
Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 (із змінами внесеними згідно з Наказами Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 80 від 28.04.2022, № 82 від 01.05.2022, № 85 від 06.05.2022, № 89 від 11.05.2022, № 92 від 14.05.2022, № 98 від 20.05.2022, № 100 від 25.05.2022, № 104 від 31.05.2022, № 105 від 01.06.2022, № 113 від 10.06.2022, № 119 від 14.06.2022, № 125 від 21.06.2022, № 132 від 22.06.2022, № 134 від 24.06.2022, № 138 від 29.06.2022, № 143 від 01.07.2022, № 147 від 08.07.2022, № 152 від 14.07.2022, № 159 від 19.07.2022, № 169 від 27.07.2022, № 188 від 17.08.2022, № 193 від 26.08.2022), Харківська міська територіальна громада у період з 08.06.2022 до 25.08.2022 відносилась до територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).
Означене також підтверджено Наказами Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.07.2022 №184, від 01.08.2022 №212 та від 01.09.2022 №237, що доступні у загальному доступі в мережі Інтернет за адресою: 
https://dostup.org.ua/request/nakazi_pro_viznachiennia_raioniv.
Натомість, положення наказу Командувача Національної гвардії України №89, на які посилається відповідач, фактично встановлюють додаткові умови та обмеження щодо підтвердження участі військовослужбовців у таких заходах, що звужує коло підстав для отримання відповідної винагороди порівняно з положеннями постанови Кабінету Міністрів України №168. Водночас відповідно до принципу ієрархії нормативно-правових актів підзаконний нормативний акт не може звужувати зміст та обсяг прав і гарантій, визначених актом Кабінету Міністрів України.
Суд повторює, що обов`язок щодо належного документального оформлення участі військовослужбовців у відповідних заходах покладається на командирів та відповідні органи військового управління. Неналежне виконання такими органами своїх обов`язків не може обмежувати гарантоване державою право військовослужбовця на отримання грошового забезпечення у визначеному законодавством розмірі.
Ухвалою від 02.10.2025 суд витребував з відповідача докази, які підтверджують або спростовують факт здійснення позивачем заходів із захисту Батьківщини та відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. В той же час, відповідачем не було виконано зазначену ухвалу суду з посиланням на те, що витребувані судом документи містять інформацію з обмеженим доступом.
Відповідно до приписів статей 2, 9 КАС України, адміністративний суд зобов`язаний вжити визначені законом заходи для з`ясування всіх обставин у справі, зокрема щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Суд не вправі обмежуватися пасивним прийняттям та розглядом доказів, поданих сторонами, а зобов`язаний за власною ініціативою досліджувати важливі для прийняття рішення з правового спору фактичні обставини, залучати їх до провадження та визначати їх правдивість.
Згідно з абз.2 ч.2 ст.77 КАС України, суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Частиною 6 статті 77 КАС України встановлено, що якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Тобто адміністративний суд, поряд із забезпеченням процесуальної рівності сторін у наданні доказів для доведенні їх тверджень, зобов`язаний брати на себе ініціативу під час розгляду справи. Такий підхід включає обов`язок адміністративного суду здійснювати активні процесуальні дії для забезпечення повного та всебічного розгляду справи, керуючись встановленими процесуальним законом механізмами.
За частиною 9 статті 80 КАС України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.
З огляду на вищезазначене, враховуючи презумпцію протиправності рішень, дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень та невиконання відповідачем обов`язку доказування правомірності своєї бездіяльності, невиконання ухвали суду про витребування доказів, а із заяв по суті справи встановлено та сторонами не заперечується, що позивач у спірний період ніс службу, здійснюючи перепускний режим на визначених блокпостах під час відрядження до м. Харкова з метою виконання заходів із захисту Батьківщини та відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, суд дійшов висновку про підтвердження факту участі позивача у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів у спірний період.
Зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.04.2020 по справі №813/4115/17.
Суд відхиляє покликання відповідача на неможливість надання доказів через наявність грифу обмеження доступу до інформації, адже наявність такого грифу не перешкоджає наданню до суду таких документів у визначеному законом порядку.
За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови КМУ №168, у розмірі до 100000,00 грн за період з 08.06.2022 по 25.08.2022, є протиправною.
Враховуючи викладене, оцінивши наявні у справі докази відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України та керуючись принципом верховенства права, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач згідно з п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то розподіл судових витрат у справі не здійснюється.
Інші доводи відповідача по суті спірних правовідносин суд вважає спростованими вищенаведеними висновками.
Керуючись ст. 2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд 
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно до п.1 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000,00 грн за період з 08.06.2022 до 25.08.2022, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100000,00 грн за період з 08.06.2022 по 25.08.2022, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 

Суддя Дмитро БАБЕНКО