ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 р. 	Справа № 440/3592/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.05.2025, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 22.05.25 по справі № 440/3592/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області, апелянт), в якій просила:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо не застосування при призначенні їй пенсії за віком середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки , що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме: за 2021-2023 роки;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області перерахувати та виплатити їй пенсію за віком з 03.07.2024 відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( далі- Закон №1058-ІV) із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме: за 2021 -2023 роки, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.05.2025 позов задоволено.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV з 03.07.2024 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021, 2022 та 2023 роки.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити обчислення пенсії за віком ОСОБА_1 з 03.07.2024 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2021, 2022 та 2023 роки), та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням проведених виплат.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області як отримувач пенсії за віком. З 06.12.2016 ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугу років, як працівнику освіти. Виплата пенсії за вислугу років позивачці була припинена з 12.12.2016 у зв`язку з працевлаштуванням на посаду, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. Позивачка 03.07.2024 звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку з переходом на інший вид пенсії - на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV.
Апелянт зазначив, що при переведенні на інший вид пенсії повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати, який має бути незмінним, тобто таким, який був на час призначення. З наведеного вбачається, що процедура призначення пенсії пов`язується з первинним зверненням за призначенням пенсії, тобто - вперше за одним з видів пенсій (пенсійних виплат), у тому числі пенсії за віком чи за вислугу років.
Оскільки право на призначення пенсії було використано позивачкою у 2016 році, то для застосування при переведенні на пенсію за віком показника середньої заробітної плати в Україні за 2021-2023 роки, який враховується при призначенні пенсій у 2024 році, відсутні підстави, оскільки це суперечить вимогам ст. 45 Закону №1058-ІV.
Апелянт вказав, що ГУ ПФУ в Полтавській області не є належним відповідачем у цій справі, оскільки не порушувало права та інтереси позивачки. Заява ОСОБА_1 від 03.07.2024 про переведення її на пенсію за віком спеціалістами ГУ ПФУ в Полтавській області не опрацьовувалась, рішення про переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV ГУ ПФУ в Полтавській області не приймалось. Зазначене рішення прийнято з урахуванням принципу екстериторіальності ГУ ПФУ в Чернігівській області.
Вказав, що листи ГУ ПФУ в Полтавській області від 10.10.2024 №17649-16279/Б-02/8 1600/24 та від 27.12.2024 №22550-21432/Б-02/8-1600/24, якими надано запитувану інформацію на звернення позивачки від 26.09.2024 та від 19.12.2024, носять інформаційний характер, не є рішеннями, які породжують юридичні наслідки. Позивачка фактично не погоджується зі змістом наданої Управлінням інформації, при цьому її незгода з відповіддю, не свідчить про порушення відповідачем вимог законодавства. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 520/3571/17.
Апелянт звернув увагу, що заявлене ним в суді першої інстанції клопотання про залучення ГУ ПФУ в Чернігівській області у якості співвідповідача, як територіального органу, визначеного у встановленому порядку здійснити розгляд заяви позивачки про переведення її на інший вид пенсії за заявою від 03.07.2024, судом першої інстанції не розглянуто, чим порушено норми процесуального права.
Позивачка правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
ОСОБА_1 з 06.12.2016 призначена пенсія за вислугу років, як працівнику освіти, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення"(а.с.31).
Позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області.
03.07.2024, після досягнення 60 років, позивачка звернулась із заявою до ГУ ПФУ в Полтавській області про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV ( далі-Закон №1058-ІV), яку було розглянуто за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Чернігівській області.
З 03.07.2024 рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області ОСОБА_1 переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV та проведено перерахунок її пенсії з урахуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за 2014-2016 роки.
25.09.2024 позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою, в якій просила надати їй порядок розрахунку її пенсії, роз`яснити їй , яким чином було проведено розрахунок, які показники бралися для нарахування пенсії (а.с.25).
Листом ГУ ПФУ в Полтавській області від 10.10.2024 №17649-16279/Б-02/8-1600/24 позивачці повідомлено, що під час переведення її з пенсії за вислугу років на пенсію за віком застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки (3764,40), збільшений на коефіцієнти, що складає 7994,47 грн. Порядок нарахування та виплати його пенсії відповідає вимогам чинного законодавства.
19.12.2024 позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою, в якій просила здійснити перерахунок її пенсії за віком відповідно до вимог чинного законодавства України з урахуванням останніх трьох років, що передували призначенню їй пенсії за віком (а.с.28).
Листом ГУ ПФУ в Полтавській області від 27.12.2024 №22550-21432/Б-02/8-1600/24 позивачці повідомлено, що при переведенні її з пенсії за вислугою років на пенсію за віком до розрахунку пенсії враховано заробітну плату на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 01.07.2000 по 30.06.2024. При обчисленні їй пенсії за віком застосовано середню заробітну плату (дохід) в Україні 7994,47 грн. Повідомлено, що у 2019 році позивачка скористалась правом на призначення пенсії за вислугу років, тому для застосування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки правові підстави відсутні. 
Не погодившись з такими діями пенсійного органу позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що при зверненні позивачки, якій було призначено пенсію за вислугу років згідно з Законом №1788-ХІІ, до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону №1058-ІV, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з ч.3 ст.45 Закону №1058-ІV.За призначенням пенсії за віком відповідно до норм Закону №1058-ІV ОСОБА_1 звернулась вперше у 2024 році.
Суд дійшов висновку, що для обчислення позивачці пенсії за віком у 2024 році пенсійний орган мав врахувати показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.
Обираючи належний спосіб захисту прав позивачки суд першої інстанції зобов`язав ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити обчислення пенсії за віком ОСОБА_1 з 03.07.2024 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2021,2022 та 2023 роки), та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням проведених виплат.
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).
Законом №1058-IV визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також врегульовано порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності ; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За правилами частини 2 статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп -заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск -сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Тобто, за загальним правилом передбаченим частиною 2 статті 40 Закону №1058, для обчислення пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Згідно з п. 2, 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом №1788-ХІІ. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років.
Ключовим у цій справі є питання порядку обрахування пенсії позивачки, якій спочатку було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ, що обчислена відповідно до положень Закону №1058-ІV, а в подальшому було переведено на пенсію за віком відповідно до приписів статті 40 Закону №1058-ІV після досягнення пенсійного віку. 
Водночас частина 3 статті 45 Закону №1058-IV встановлює, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Системний аналіз положень частини 3 статті 45 Закону №1058-IV свідчить про те, що зазначеною нормою регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом (пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника) , на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV. Однак у випадку із заявою позивачки мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).
Колегія суддів звертає увагу, що з 06.12.2016 позивачці було призначено пенсію за вислугу років, відповідно Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.
Для призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV позивачка звернулася вперше 03.07.2024 після досягнення 60-річного віку.
Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років з 01 січня 2004 року здійснюється на підставі Закону №1058-ІV за формулою , що встановлена для пенсії за віком, не впливає на те, що призначення пенсії за вислугу років передбачено положеннями Закону №1788-ХІІ.
При цьому ст.9 Закону №1058-ІV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років. Разом з тим, ч.3 ст.45 зазначеного Закону регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. 
Отже, при зверненні особи, якій було призначено пенсію за вислугу років у порядку Закону №1788-ХІІ, до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону №1058-ІV, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з ч.3 ст.45 Закону № 1058-ІV.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі №133/476/15-а (№21-6331а15), яка підтримана Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №577/2576/17.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23, встановивши, що позивачу з 11 лютого 2013 року було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV він звернувся вперше 11 січня 2023 року, дійшов висновку про наявність у нього права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме: за 2020 - 2022 роки, з огляду на те, що за цих обставин має місце призначення іншого виду пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до частини 3 статті 45 Закону №1058-IV.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 23 жовтня 2018 року у справі №317/4184/16-а, від 27 листопада 2024 року у справі № 560/11681/23, від 16 січня 2025 року у справі № 580/4901/22, від 31 січня 2025 року у справі №200/1478/24, від 27 лютого 2025 року у справі №380/21644/23 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від зазначеної позиції.
Так, у постанові від 31.01.2025 у справі №200/1478/24 Верховний Суд висновував, що у разі призначення особі пенсії за віком згідно з положеннями Закону № 1058-IV після того, як вона вже отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, такий перехід не може вважатися «переведенням на інший вид пенсії» в розумінні частини 3 статті 45 Закону №1058-IV. Це є «призначенням нового виду пенсії», оскільки пенсія за віком і пенсія за вислугу років є різними за правовими підставами та умовами призначення.
Положення пункту 4-3 розділу XV Закону №1058-IV, згідно з яким пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 01.10.2017 перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Колегія суддів зазначає, що ця норма стосується перерахунку пенсії, призначеної за Законом №1058-ІV , натомість позивачці первинно було призначено пенсію за іншим законом: Законом №1788-ХІІ, а тому під час розрахунку розміру її пенсії за Законом №1058-ІV має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).
Разом з тим, рішення про переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком , що було прийнято ГУ ПФУ в Чернігівській області за результатами розгляду її заяви від 03.07.2024 за принципом екстериторіальності, позивачкою не оскаржувалось та воно не є предметом цієї справи.
Натомість позивачка фактично оскаржує дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови їй листом від 27.12.2024 у перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021, 2022 та 2023 роки.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивачки права на перерахунок та виплату ГУ ПФУ в Полтавській області пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме: за 2021-2023 роки, але не погоджується з періодом, з якого відповідач порушив права позивачки та зобов`язаний судом здійснити такий перерахунок. Так, ГУ ПФУ в Полтавській області відмовило позивачці у перерахунку пенсії за віком листом від 27.12.2024. Отже, саме з цього часу були порушені права позивачки ГУ ПФУ в Полтавській області. У зв`язку з наведеним, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 із зазначенням іншого періоду часу, з якого відповідача зобов`язано здійснити такий перерахунок пенсії ОСОБА_1 , а саме: з 27.12.202 (дата відмови відповідачем у перерахунку пенсії позивачці).
Щодо доводів апелянта, що ГУ ПФУ в Полтавській області не є належним відповідачем у цій справі, оскільки не порушувало права та інтереси позивачки, а саме: рішення про переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV з урахуванням принципу екстериторіальності було прийнято ГУ ПФУ в Чернігівській області, а письмові відповіді ГУ ПФУ в Полтавській області на звернення позивачки про перерахунок її пенсії носять інформаційний характер та не є рішеннями, які породжують юридичні наслідки, колегія суддів зазначає наступне.
Колегією суддів встановлено, що з 06.12.2016 позивачці призначена пенсія за вислугу років, як працівнику освіти, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». З цього часу вона перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області.
Заяву позивачки від 03.07.2024 про переведення її на пенсію за віком було розглянуто за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Чернігівській області, рішення якого нею не оскаржувалось.
Не погодившись з розрахунком своєї пенсії за віком, позивачка двічі зверталась до ГУ ПФУ в Полтавській області (пенсійного органу за місцем проживання) із заявами від 25.09.2024 та від 19.12.2024, в яких спочатку просила надати їй розрахунок пенсії, а потім- перерахувати їй пенсію, застосувавши під час перерахунку показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком у 2024 році (2021, 2022 та 2023 роки. Листом від 27.12.2024 ГУ ПФУ в Полтавській області відмовило ОСОБА_1 у зазначеному перерахунку. Не погодившись діями ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови у перерахунку їй пенсії, позивачка оскаржила їх до суду.
Положеннями п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Викладене на переконання колегії суддів свідчить, що виплату пенсії проводить територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання/ перебування особи. Колегією суддів встановлено, що позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області, отже, саме цей пенсійний орган є відповідальним за подальші перерахунки та виплату ОСОБА_1 пенсії.
Той факт, що рішення про переведення позивачки з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV було прийнято в порядку екстериторіальності ГУ ПФУ в Чернігівській області не змінює вимог Порядку №22-1.
Колегія суддів звертає увагу, що предметом позову ОСОБА_1 є не оскарження рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області про призначення пенсії за віком, а оскарження дій ГУ ПФУ в Полтавській області про відмову в перерахунку її пенсії.
Отже, доводи апелянта про покладення судом першої інстанції обов`язку перерахунку та виплати пенсії на неналежного відповідача є необґрунтованими. 
Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду у справі №520/3571/17, оскільки вони є нерелевантними до справи, що розглядається.
Щодо доводу апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з тим, що ним не було розглянуто клопотання ГУ ПФУ в Полтавській області про залучення ГУ ПФУ в Чернігівській області, як співвідповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Колегією суддів встановлено, що у відзиві ГУ ПФУ в Полтавській області міститься клопотання відповідача про залучення до участі у розгляді справи як співвідповідача ГУ ПФУ в Чернігівській області, яке не було розглянуто судом першої інстанції, що є процесуальним порушенням.
Згідно з ч.2 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, не розглянувши клопотання відповідача про залучення до участі у розгляді справи як співвідповідача ГУ ПФУ в Чернігівській області, порушив норми процесуального права. Разом з тим, зазначене порушення не призвело до неправильного вирішення справи, оскільки предметом позову ОСОБА_1 є не оскарження рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області, а оскарження відмови ГУ ПФУ в Полтавській області у перерахунку їй пенсії за віком, тому підстави для скасування судового рішення через порушення судом першої інстанції норм процесуального права -відсутні.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі № 440/3592/25 - скасувати.
Ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27.12.2024 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021, 2022 та 2023 роки.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з 27.12.2024 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2021, 2022 та 2023 роки), та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням проведених виплат.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять ) гривень 20 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк