ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА

Справа № 646/1624/25 
№ провадження 1-кп/646/450/2026 

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року       місто Харків  
Основ`янський районний суд міста Харкова у складі
судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження, які приймали участь у судовому розгляді: 
прокурор Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024221130000472 від 15 березня 2024 року, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, сержанта командира з розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 259 Кримінального кодексу України, 
ВСТАНОВИВ:
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 по мобілізації, перебуваючи на посаді командира з розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , 15 березня 2024 року об 11:19 годині, знаходячись у місті Куп`янськ Харківської області, реалізуючи прямий умисел, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, достовірно знаючи про неправдивий характер поширюваної ним інформації, розуміючи, що таке повідомлення викличе обстановку страху та паніки у громадян та порушить їх нормальний ритм життя та громадський спокій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з мотивів явної неповаги до суспільства, вирішив повідомити на спеціальну лінію оператора «101» Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Харківській області про начебто замінування Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Харківській області, розташованого за адресою: вулиця Шевченка, будинок 8, місто Харків Харківської області.

Приступивши до реалізації свого наміру, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди громадській безпеці, зі свого мобільного телефону, у якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 , здійснив дзвінок на спеціалізовану лінію «101» та повідомив оператору завідомо неправдиві відомості про замінування Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Харківській області, розташованого за адресою: вулиця Шевченка, будинок 8, місто Харків Харківської області.

В результаті умисного завідомо неправдивого повідомлення ОСОБА_4 про підготовку вибуху на території Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Харківській області для відвернення можливої загрози вибуху було евакуйовано весь особовий склад Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Харківській області та залучено працівників Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, працівників управління вибухотехнічної служби ГУНП в Харківській області.

15 березня 2024 року з 11:59 години по 13:30 годину при проведенні огляду місця події за адресою: вулиця Шевченка, будинок 8, місто Харків Харківської області під час виїзду слідчо-оперативної групи Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області за участю працівників управління вибухотехнічної служби ГУНП в Харківській області на території Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Харківській області вибухових пристроїв та вибухонебезпечних речовин не виявлено.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними протиправними діями, створив умови, які потягли за собою загрозу загибелі людей, настання тяжких наслідків, а саме: створення обстановки загального страху, порушення спокою населення, внаслідок чого було паралізовано нормальну роботу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Харківській області, вибухових пристроїв та вибухонебезпечних речовин не виявлено.

Згідно із положеннями примітки до статті 259 Кримінального кодексу України термін «критично важливі об`єкти інфраструктури» вживається у значенні, визначеному в Законі України «Про основні засади забезпечення кібербезпеки України».

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про основні засади забезпечення кібербезпеки України» термін «об`єкт критичної інфраструктури» вживається у цьому Законі у значенні, визначеному Законом України «Про критичну інфраструктуру».

Відповідно до статті 9 Закону України «Про критичну інфраструктуру» та Переліку секторів критичної інфраструктури, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1109 від 09.10.2020 «Деякі питання об`єктів критичної інфраструктури», цивільний захист населення та територій, служби порятунку віднесено до секторів критичної інфраструктури.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються як кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 259 Кримінального кодексу України – завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху на критично важливому об`єкті інфраструктури.

ІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Судом було роз`яснено ОСОБА_4 суть обвинувачення і з`ясовано, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винуватим і чи бажає давати показання.

Обвинувачений пояснив суду, що чітко розуміє, що його обвинувачено за частиною другою статті 259 Кримінального кодексу України, його дії кваліфікуються як завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху на критично важливому об`єкті інфраструктури.

ОСОБА_4 зазначив, що повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні, визнає фактичні обставини кримінального правопорушення стосовно часу, місця, способу вчинення та буде давати показання.
На виконання вимог статті 349 Кримінального процесуального кодексу України судом з`ясовано думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження. 

Прокурор заявив клопотання про застосування положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України та просив не досліджувати обставини справи у повному обсязі, оскільки обвинувачений фактичні обставини вчинення злочину визнає повністю.

Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Прокурор просив суд обмежитись, окрім допиту обвинуваченого, дослідженням письмових матеріалів провадження, що характеризують особу ОСОБА_4 та стосуються речових доказів у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти такого порядку дослідження обставин справи та підтвердження їх доказами.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та беззаперечно, фактичні обставини справи не оспорюються, суд за згодою обвинуваченого, прокурора, які уважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб і інші обставини скоєння кримінального правопорушення, а також форму вини і спрямованість умислу, мотиви кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності, уважає за доцільне не досліджувати у повному обсязі письмові докази відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, обмежившись допитом обвинувачуваного, дослідженням письмових матеріалів провадження, що характеризують особу обвинуваченого та стосуються речових доказів.
Судом встановлено, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст такого порядку та у суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін, обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, які ним не оспорюються, усвідомлює обмеження у подальшому оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинуваченні за частиною другою статті 259 Кримінального кодексу України визнав у повному обсязі; пояснив суду, що щиро шкодує за вчинене та кається у скоєному, наразі бере участь у захисті країни від військової агресії у військовій частині НОМЕР_4 та має бажання і далі захищати державу.

Окрім безпосередньо отриманих під час судового розгляду показань обвинуваченого, у судовому засіданні досліджено документи, що характеризують його особу.

З довідки № 16-15042024/63061, наданої на вимогу слідчого СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, встановлено, що ОСОБА_6 незнятої чи непогашеної в установленому законом порядку судимості не має.

Згідно із відповіддю КНП ММР «Міська лікарня № 5» № 2941 від 07 червня 2024 року ОСОБА_4 під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога в установі не перебував, не перебуває, за наркологічною та психіатричною допомогою не звертався.

Як убачається з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 31 від 30 травня 2023 року, сержант ОСОБА_4 30 травня 2023 року призначений на посаду командира відділення 3 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_6 Сухопутних військ Збройних Сил України, ВОС – 106182А.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 92 від 01 квітня 2024 року сержант ОСОБА_4 призначений на посаду водія-санітара медичного пункту ВОС – 790 037А/658.

Зі службової характеристики, затвердженої тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 , встановлено, що за час проходження військової служби з 30 травня 2023 року сержант за призовом по мобілізації ОСОБА_4 зарекомендував себе добрим військовослужбовцем. До виконання службових обов`язків ставиться відповідально. Поставлені завдання виконує у встановлені терміни, потребує додаткового контролю з боку старших командирів та начальників. Загальновійськові статути Збройних Сил України знає частково. Працює над підвищенням свого професійного рівня. Накази командирів і начальників виконує у встановлені терміни, на критику реагує правильно, з товаришами по службі не конфліктує. Має дисциплінарне стягнення, заохочень не має. За характером позитивний.
Згідно із посвідченням серії НОМЕР_7 , виданим 10 квітня 2023 року Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_8 , ОСОБА_4 є учасником бойових дій.
12 березня 2024 року на підставі Указу Президента України № 151 від 12 березня 2024 року ОСОБА_4 нагороджено орденом «За мужність» ІІІ ступеня.
Згідно із листом командира військової частини НОМЕР_4 Збройних сил України № 1922/8952 від 02.10.2025 начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 відповідно до довідки ВЛК №2025-1001-1540-3371-3 від 01.10.2025 потребував відпустки для лікування у зв`язку із хворобою.
Відповідно до статті 94 Кримінального процесуального кодексу України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Обвинувачений не заперечує допустимість та належність доказів, представлених стороною обвинувачення, а так само і не оспорює фактичні обставини.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 259 Кримінального кодексу України, доведена повністю, просив суд визнати обвинуваченого винним у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення, визнати обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння обвинуваченого розкриттю злочину; урахувати те, що обвинувачений є несудимим, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком визначеним нижньою межею санкції частини другої статті 259 Кримінального кодексу України; уважав за можливе застосувати положення статті 75 Кримінального кодексу України.

Захисник у судовому засіданні просив урахувати те, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся у скоєному, тому просив на підставі частини першої статті 69 Кримінального кодексу України призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком нижчим за визначений у санкції частини другої статті 259 Кримінального кодексу України; застосувати положення статті 75 Кримінального кодексу України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком.

ІІІ. Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд уважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 259 Кримінального кодексу України, повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, досліджених у судовому засіданні, та які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд уважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується.
Ураховуючи зібрані у справі докази та встановлені фактичні обставини, суд доходить висновку, що ОСОБА_4 слід визнати винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, та кваліфікувати його дії за:
- частиною другою статті 259 Кримінального кодексу України за ознаками завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху на критично важливому об`єкті інфраструктури.

IV. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Згідно із статтею 66 Кримінального кодексу України обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття ОСОБА_4 та його активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, встановлені статтею 67 Кримінального кодексу України, відсутні.
V. Мотиви призначення покарання

Відповідно до частини другої статті 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При визначенні розміру покарання суд керується вимогами статей 65 – 67, 70 Кримінального кодексу України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами), дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність усіх обставин, що характеризують злочин (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Ураховуючи межі судового розгляду, визначені статтею 337 Кримінального процесуального кодексу України, суд не вправі погіршувати становище обвинуваченого, у тому числі, в частині обставин, що обтяжують покарання.

У відповідності до положень статті 12 Кримінального кодексу України, кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, є тяжким злочином.
Суд ураховує, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному; на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; приймає безпосередню участь у забезпеченні, проведенні і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; має нагороду за бойові заслуги.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, даних про його особу, способу вчинення кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих, а також, інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого призначити йому покарання за частиною другою статті 259 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком, визначеним найнижчою межею встановленою санкцією частини статті.

Згідно із абзацом першим частини першої, частинами третьою та четвертою статті 75 Кримінального кодексу України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.
Керуючись приписами абзацу першого частини першої, частинами третьою та четвертою статті 75, частиною першою статті 76 Кримінального кодексу України, суд уважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з покладенням відповідних обов`язків.
Відповідно до статті 14 та частини першої статті 163 Кримінально-виконавчого кодексу України військові частини, гауптвахти виконують покарання у виді позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, службового обмеження для військовослужбовців, засуджених за кримінальні проступки, арешту з утриманням засуджених на гауптвахтах, а також здійснюють контроль за поведінкою засуджених військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням.

Нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого, а стосовно військовослужбовців - командирами військових частин.
Контроль за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням здійснюється згідно із Порядком здійснення командирами (начальниками) військових частин (установ) контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, затвердженим Наказом Міністерства оборони України 17 вересня 2020 року № 337.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 Збройних Сил України.

Отже, суд уважає за необхідне зобов`язати командування зазначеної військової частини поставити ОСОБА_4 на облік, після набрання вироком законної сили, та здійснювати контроль за поведінкою військовослужбовця згідно із Порядком здійснення командирами (начальниками) військових частин (установ) контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, затвердженим Наказом Міністерства оборони України 17 вересня 2020 року № 337.

VII. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

З матеріалів справи встановлено, що у кримінальному провадженні наявні витрати на проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи та судової експертизи відео-, звукозапису, які, відповідно до частини другої статті 124 Кримінального процесуального кодексу України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні. 
Матеріальної шкоди кримінальним правопорушенням не завдано. 
Цивільний позов не заявлений. 
Викривач у кримінальному провадженні відсутній, тому розмір пропонованої винагороди викривачу не визначався. 
Підстави для застосування заходів кримінально правового характеру щодо юридичної особи відсутні. 
В ході досудового розслідування перекладач не залучався. 

Постановою слідчого СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області визнано речовим доказом: 
-цифрову копію аудіозапису повідомлення виклику оператора служби «101» від 15.03.2024, яку поміщено на DVD-R диск.
Долю речових доказів, слід вирішити відповідно до статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

Керуючись статтями 368, 370, 374 та 395 Кримінального процесуального кодексу України, -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 259 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі частини першої статті 75 Кримінального кодексу України звільнити  ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

На підставі частин третьої та четвертої статті 75 Кримінального кодексу України встановити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
На підставі статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 такий обов`язок: 
- письмово повідомляти командира військової частини або посадову особу військової частини, визначену наказом командира військової частини, про зміну місця проживання.
Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_4 після набрання вироком законної сили поставити на облік ОСОБА_4 та здійснювати контроль за його поведінкою та виконанням таких обов`язків:
- виконувати обов`язок, покладений судом;
- виконувати загальні обов`язки військовослужбовця, визначені статтями 11-17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та додержуватися військової дисципліни;
- не допускати вчинення правопорушень, у тому числі дисциплінарних, що можуть призвести до накладення адміністративних та дисциплінарних стягнень, або притягнення до кримінальної відповідальності;
- письмово повідомляти командира військової частини про неможливість виконання встановлених обов`язків.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи № 8442 від 14.11.2024 у розмірі 18 932 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять дві) гривні 64 копійки.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової експертизи відео-, звукозапису № СЕ-19/121-25/2072-ВЗ від 29.01.2025 у розмірі 3 183 (три тисячі сто вісімдесят три) гривні 60 копійок.
Речовий доказ:
-цифрову копію аудіозапису повідомлення виклику оператора служби «101» від 15.03.2024, яку поміщено на DVD-R диск – залишити в матеріалах справи.

Матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024221130000472 від 15 березня 2024 року, залишити у справі № 646/1624/25, провадження № 1-кп/646/450/2026.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. 

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому та захиснику право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку. 

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок складено, підписано та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті 17 лютого 2026 року.

Суддя ОСОБА_1