ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/902/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 в адміністративній справі №160/902/25 за позовом  ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області , в якій позивач просить:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за № 045750030324 від 17.12.2024;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи з 27.07.1987 по 05.05.1989, з 02.08.1989 по 07.10.1990, з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 08.04.1994 по 22.02.1995, з 18.03.1995 по 29.01.1997 та з 04.05.1993 по 18.01.1994 на підставі записів у трудовій книжці від 16.03.1983 серії НОМЕР_2 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зарахувати період роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в районах Крайньої Півночі з 18.10.1990 по 02.01.1991, з 06.03.1991 по 31.12.1991, з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 08.04.1994 по 30.09.1994, з 01.10.1994 по 22.02.1995 та з 18.03.1995 по 29.01.1997 в кратному обчислені та здійснити призначення пенсії за віком з моменту настання права, тобто з 27.11.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він з метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення 11.12.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви було додано необхідний пакет документів для призначення пенсії. Заява опрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. За результатами розгляду зазначеної заяви прийнято рішення № 045750030324 від 17.12.2024 про відмову в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача-1, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що порушує його права та інтереси, оскільки навіть у випадку виходу держав-учасниць із Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян такої держави не втрачають своєї сили. Крім того, на час роботи позивача в рф Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення була дійсна. До того ж, всі періоди його трудової діяльності належним чином підтверджені записами в трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує страховий стаж. Оскільки трудова книжка містить відомості про періоди роботи в районах Крайньої Півночі, записи в частині спірного періоду оформлені у відповідності до вимог законодавства, вказані записи містять номери та дати наказів про прийом на роботу, переведення, звільнення, а також печатки підприємств, відповідно періоди з 18.10.1990 по 02.01.1991, з 06.03.1991 по 31.12.1991, з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 08.04.1994 по 30.09.1994, з 01.10.1994 по 22.02.1995 та з 18.03.1995 по 29.01.1997 підлягають зарахуванню в кратному обчисленні. З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги та відновити порушене право у спосіб, визначений у позові.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 в адміністративній справі №160/902/25 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, місцезнаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд.15) від 17.12.2024 №045750030324 про відмову в призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, місцезнаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд.15) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до страхового стажу наступні періоди його роботи: з 27.07.1987 по 05.05.1989, з 02.08.1989 по 07.10.1990, з 04.05.1993 по 18.01.1994, з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 08.04.1994 по 22.02.1995, з 18.03.1995 по 29.01.1997.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, місцезнаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд.15) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 11.12.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням зобов`язальних вимог суду та правової оцінки, наданої судом у рішенні
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що при обставинах, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 російської федерації на територію України та військовою агресією щодо громадян України, пенсійним органом не може бути відмовлено у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території росії, які мали місце до вказаних подій. Позивач працював у російській федерації в той час, коли міжнародні договори були чинні, а відтак у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації.
Також суд першої інстанції зазначив про необґрунтованість покликань відповідача щодо виправлень у трудовій книжці позивача дата звільнення виправлена, виправлення не засвідчено підписом відповідальної особи; з 02.08.1989 по 07.10.1990, так як дата прийняття та дата наказу про прийняття виправлені та не засвідчені печаткою підприємства, з огляду на те, що відповідальність за організацію роботи з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 20.02.1998 Амур-Нижньодніпровським РВ ДНУУМВС України в Дніпропетровській області; зареєстрвоане місце проживання: АДРЕСА_2 .
11.12.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ВОГ №2 (сервісний центр)) із заявою про призначення пенсії за віком.
В заяві зазначив, що пенсію в РФ не отримував, працював в РФ до 1997 року, просить зарахувати стаж з 1990 по 1997 рр.
Згідно із розпискою-повідомленням до заяви від 11.12.2024 №22702 долучено копії наступних документів: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_3 , військовий квиток НОМЕР_4 , інший документ НОМЕР_5 , пам`ятка пенсіонера 1, трудова книжка НОМЕР_6 . 
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
17.12.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення №045750030324 від 17.12.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.
Означене рішення обґрунтоване наступним.
Згідно з наданими документами страховий стаж становить 24 роки 8 місяців 19 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, згідно з записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 16.03.1983 до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 27.07.1987 по 05.05.1989, оскільки дата звільнення виправлена, виправлення не засвідчено підписом відповідальної особи; з 02.08.1989 по 07.10.1990, так як дата прийняття та дата наказу про прийняття виправлені та не засвідчені печаткою підприємства; з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 08.04.1994 по 22.02.1995 та з 18.03.1995 по 29.01.1997 на території російської федерації, оскільки з 01.01.2023 росія призупинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, стаж на території даної держави враховуємо по 31.12.1991 (лист ПФУ №2800-030102- 5/56080 від 27.12.2022 та лист Мінсоцполітики №411/0/2-23/54 від 12.01.2023); з 04.05.1993 по 18.01.1994, так як запис скріплено не чітким відтиском печатки (неможливо ідентифікувати назву підприємства).
Враховуючи зазначене, Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення №045750030324 від 17.12.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік.
Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 045750030324 на дату звернення 11.12.2024 страховий стаж позивача становить 24 роки 08 місяців 19 днів, до якого зараховано наступні періоди:
з 03.01.1983 по 04.04.1983– 0 років 03 місяці 02 дні;
з 25.04.1983 по 20.04.1985 – військова служба строкова – 01 рік 11 місяців 26 днів;
з 06.06.1985 по 19.09.1986 – 01 рік 03 місяці 14 днів;
з 20.09.1986 по 22.07.1987 – 0 років 10 місяців 03 дні;
з 18.10.1990 по 02.01.1991 – 0 років 02 місяці 15 днів;
з 06.03.1991 по 01.06.1991 – 0 років 02 місяці 26 днів;
з 02.06.1991 по 31.12.1991 – 0 років 07 місяців 0 днів;
з 01.10.1998 по 31.05.2000 – 01 рік 08 місяців 0 днів;
з 12.04.2003 по 31.12.2003 – 0 років 08 місяців 20 днів;
з 01.01.2004 по 26.01.2004 – 0 років 01 місяць 0 днів;
з 13.02.2004 по 03.09.2004 – 0 років 07 місяців 21 день;
з 20.03.2005 по 01.04.2009 – 04 роки 01 місяць 16 днів;
з 11.04.2012 по 23.02.2015 – 02 роки 10 місяців 18 днів;
з 02.03.2015 по 01.08.2016 – 01 рік 06 місяців 0 днів;
з 11.08.2016 по 31.03.2020 – 03 роки 08 місяців 0 днів;
з 01.05.2020 по 28.02.2022 – 01 рік 10 місяців 0 днів;
з 01.06.2022 по 31.03.2023 – 0 років 10 місяців 0 днів;
з 10.04.2023 по 30.09.2024 – 01 рік 05 місяців 08 днів.
Не погодившись з рішенням від 17.12.2024 №045750030324, а також з не зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 27.07.1987 по 05.05.1989, з 02.08.1989 по 07.10.1990, з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 08.04.1994 по 22.02.1995, з 18.03.1995 по 29.01.1997 та з 04.05.1993 по 18.01.1994, та періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 18.10.1990 по 02.01.1991, з 06.03.1991 по 31.12.1991, з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 08.04.1994 по 30.09.1994, з 01.10.1994 по 22.02.1995 та з 18.03.1995 по 29.01.1997 в кратному обчислені, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції апеляційний суд враховує приписи ч.1 ст. 308 КАС України, та зазначає наступне.
За змістом апеляційної скарги відповідач наполягає на тому, що спірні періоди трудового стажу не підлягають врахуванню з причин припинення дії міждержавної угоди між Україною та російською федерацією, яка регулює спірні відносини та наявності виправлень у трудовій книжці.
В контексті наведеного вище апеляційний суд звертає увагу на те, що питання пенсійного забезпечення регулюються, а також регулювалося на момент набуття позивачем страхового стажу двосторонніми угодами в цій галузі, а також Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода), згідно із статтею 1 якої, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством країни, на території якого вони проживають.
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлено чи буде встановлено законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання.
Для визначення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої із цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до введення в дію цієї Угоди.
За змістом цих норм стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.
Згідно зі статтею 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 01.12.1991, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 (чинної як на момент набуття позивачем стажу, так і на момент звернення за пенсією), трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
За змістом наведених норм пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами. Це означає, що у випадку виникнення спору у таких питаннях, суд має перевірити умови, за яких такий стаж підлягає зарахуванню відповідно до законодавства країни, де особа його набула.
Постановою Міністерства праці і соціального розвитку російської федерації від 10.10.2003 №69 затверджено Інструкцію заповнення трудових книжок.
Так, підпунктом 5.1 пункту 5 вказаної Інструкції передбачено, що запис про звільнення (припинення трудового договору) в трудовій книжці працівника провадиться в такому порядку: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 вказується дата звільнення (припинення трудового договору); в графі 3 робиться запис про причини звільнення (припинення трудового договору); в графі 4 вказується найменування документа, на підставі якого внесено запис - наказ (розпорядження) або інше рішення роботодавця, його дата і номер.
Згідно зі змістом пунктів 2, 45 Правил ведення і зберігання трудових книжок, виготовлення бланків трудової книжки і забезпечення ними роботодавців, затверджених Постановою Уряду російської федерації від 16.04.2003 №225 «Про трудові книжки», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність і трудовий стаж працівника. Відповідальність за організацію роботи з ведення, зберігання, обліку та видачі трудових книжок і вкладишів до них покладається на роботодавця. Відповідальність за ведення, зберігання, облік і видачу трудових книжок несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (Розпорядженням) роботодавця. За порушення встановленого цими Правилами порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність, встановлену законодавством російської федерації.
Наведені положення узгоджуються також і з приписами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301, а також приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637.
Крім того, згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ст. 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно вимог статті 62 Закону №1788-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Також відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані. наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди З відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок.
Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Отже, зі змісту вказаних вище норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка та позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки. Окрім цього, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості зазначені неповні чи неточні відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.
Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем для призначення пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція щодо того, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж особи, викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
В контексті відмови відповідача у зарахуванні стажу з підстав припинення дії міждержавної угоди, то тут слід зазначати, що така позиція є необґрунтованою та безпідставною, оскільки Угода про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 була чинна як для України, так і для росії в спірні періоди роботи позивача. Те, що 24.02.2022 російська федерація - країна-агресор неспровоковано напала на Україну, не може нівелювати право особи, в даному випадку позивача, на справедливе пенсійне забезпечення. Відповідач фактично своєю відмовою заперечує та позбавляє позивача права отримувати пенсійне забезпечення всупереч наявного в того необхідного трудового стажу.
Відповідно до Постанови КМУ від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі - Постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.
Таким чином, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття позивачем відповідного стажу.
Згідно приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
В Рішенні Конституційного Суду №1-рп/99 від 09.02.1999 щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України). Проте, Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
За статтею 151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі №820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.
Таким чином, суд першої інстанції правильно констатував відсутність підстав у відповідача не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації
В контексті обґрунтування відповідача відмови у зарахуванні стажу позивачу, оскільки на титульній сторінці виправлено дату народження та не завірено належним чином, то тут слід погодитись з висновком суду першої інстанції про безпідставність таких тверджень.
Так, відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 06 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки працівників та службовців», відповідальність за організацію роботи з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Водночас, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 (провадження №К/9901/22172/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Таким чином, підсумовуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за № 045750030324 від 17.12.2024. 
Апеляційна скарга висновків суду першої інстанції не спростовує.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області -залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 в адміністративній справі №160/902/25 -без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя А.О. Коршун 

суддя Д.В. Чепурнов