ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 381/1863/18
провадження № 51-4587км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
особи, стосовно якої закрито провадження ОСОБА_6 
(у режимі відеоконференції),
представника потерпілого ОСОБА_7 
(у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року в кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Раївка 
Шортандинського району
Цілиноградської області 
Республіки Казахстан,
громадянина України, 
раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2ст. 185 Кримінального кодексу України(далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Фастівський міськрайонний суд Київської області вироком від 25 червня 2024 року визнав ОСОБА_6  невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) виправдав у зв`язку з недоведеністю в діях ОСОБА_6  складу кримінального правопорушення. 

Вирішив питання щодо речових доказів.

Орган досудового розслідування обвинувачував  ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

23 травня 2018 року приблизно о 09:00, коли ОСОБА_6 перебував поблизу залізничної колії № 4 (937 кілометр, пікет № 9), ст. Кожанка у Фастівському районі Київської області, у нього виник умисел збагатитися за рахунок викрадення чужого майна - відпрацьованого щебеню, що перебуває на балансі виробничого підрозділу Фастівська дистанція колії Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 у той же день і час, запропонував водію вантажного автомобіля марки ЗІЛ ОСОБА_8 придбати відпрацьований щебінь об`ємом 5 куб. м за 350 грн, на що останній погодився. Після цього ОСОБА_6 , переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, попросив раніше незнайомого йому водія екскаватора, особу якого досудовим розслідуванням не встановлено, завантажити відпрацьований щебінь об`ємом 5 куб. м на кузов вказаного вантажного автомобіля, що він і зробив за допомогою не встановленого досудовим розслідуванням ескалатора. Далі ОСОБА_6 отримав грошові кошти в сумі 350 грн від ОСОБА_8 , а останній відвіз щебінь автомобілем марки ЗІЛ за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ), при цьому ОСОБА_6 не повідомив ОСОБА_8 про те, що щебінь він викрав.

Своїми діями ОСОБА_6 спричинив виробничому підрозділу Фастівська дистанція колії Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» матеріальної шкоди в сумі 289,70 грн.

Далі того ж дня ОСОБА_6 приблизно о 10:30, 12:30 і 14:30 перебуваючи у тому ж місці, з метою реалізувати свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна - відпрацьованого щебеню, що перебуває на балансі виробничого підрозділу Фастівська дистанція колії Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», повторно запропонував водію - ОСОБА_8 придбати відпрацьований щебінь того ж об`єму за ту саму вартість, отримавши згоду, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, домовився зі згаданим вище водієм екскаватора, який у той самий спосіб завантажував відпрацьований щебінь на кузов вантажного автомобіля ЗІЛ. Після цього ОСОБА_6 щоразу отримував гроші в сумі по 350 грн від ОСОБА_8 , якого він не повідомив, що щебінь викрадений, а останній відвозив його за місцем свого проживання.

Своїми діями ОСОБА_6 спричинив виробничому підрозділу Фастівська дистанція колії Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» матеріальної шкоди кожного разу у сумі по 289,70 грн.

Поза тим, ОСОБА_6 у той же день, за тих самих обставин, із тими ж особами, приблизно о 15:45, з метою реалізувати свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна - відпрацьованого щебеня, що перебуває на балансі виробничого підрозділу Фастівська дистанція колії Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», повторно запропонував тому ж водію придбати відпрацьований щебінь об`ємом 5 куб. м за 250 грн, на що останній погодився. Після цього, ОСОБА_6 , переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, попросив раніше незнайомого йому водія екскаватора, завантажити відпрацьований щебінь об`ємом 5 кубічних метри на кузов вказаного вантажного автомобіля, що останній і зробив, після чого ОСОБА_6 отримав грошові кошти в сумі 250 грн від ОСОБА_8 , а останній відвіз цей щебінь за місцем свого проживання при цьому ОСОБА_6 не повідомив ОСОБА_8 про те, що він викрав вказаний щебінь, але той був зупинений працівниками відділення поліції на станції Фастів Васильківського відділу ГУ НП в Київській області, де і було вилучено вантажний автомобіль марки ЗІЛ, із відпрацьованим щебенем, об`ємом 5 куб. м.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 спричинив виробничому підрозділу Фастівська дистанція колії Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» матеріальну шкоду на суму 289,7 грн, а всього на загальну суму 1448,50 грн.

Дії ОСОБА_6  орган досудового розслідування кваліфікував за ч. 1 ст. 185 і ч. 2 ст. 185 КК як таємне викрадення чужого майна та, відповідно, таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Київський апеляційний суд ухвалою від 01 травня 2025 року скасував вирок місцевого суду та закрив кримінальне провадження стосовно  ОСОБА_6  із підстав, передбачених п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК.

Вимоги касаційної скарги й доводи особи, яка її подала 

У касаційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність прийнятого апеляційним судом рішення, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та закрити кримінальне провадження.

Автор скарги стверджує, що суд апеляційної інстанції, порушуючи вимоги статей 370, 419 КПК, не дослідив матеріалів справи, не надав оцінки наявності в його діях складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не навів підстав скасування виправдувального вироку.

Касатор наголошує, що апеляційний суд безпідставно за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора ухвалив рішення про закриття кримінального провадження за відсутності його згоди.

Підкреслює, що закриття кримінального провадження стосовно особи без її на те згоди та подальшого ефективного судового захисту залишає сумнів у невинуватості особи і унеможливлює її реабілітацію після такого закриття, що призводить до порушення права на судовий захист, презумпції невинуватості.

На думку автора скарги, суд, з`ясувавши наявність підстав для закриття провадження та відсутність на це згоди особи, стосовно якої висунуто обвинувачення, мав встановити: чи мала місце подія правопорушення; чи наявний у діяннях особи склад кримінального правопорушення, і лише за умови доведеності винуватості закрити провадження, а у разі встановлення відсутності у діянні складу правопорушення ухвалити виправдувальний вирок відповідно до вимог п. 1 ч. 7 ст. 284 КПК.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу,просив її задовольнити.

Представник потерпілого заперечувала щодо задоволення касаційної скарги.

Прокурор уважав, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце касаційного розгляду провадження повідомлялись, заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду провадження не подавали.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені в касаційній скарзі, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 

За приписами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Частиною 1 ст. 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно зі ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 
1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком районного суду  ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 і 2 ст. 185 КК, та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діяннях складу кримінального правопорушення.

Прокурор не погодився з виправдувальним вироком і оскаржив його до апеляційного суду. Апеляційний суд відкрив апеляційне провадження за скаргою прокурора. 

Далі у зв`язку із набуттям 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX, згідно з яким кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (далі - НМ), цей суд скасував виправдувальний вирок та на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК закрив кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 .

Верховний Суд уважає ці висновки апеляційного суду передчасними, виходячи з наступного.

Так, прокурор подав апеляційну скаргу у зв`язку з незгодою з виправдуванням обвинуваченого. Проте апеляційний суд не перевіряючи доводів апеляційної скарги прокурора, не надаючи на них ґрунтовних відповідей і не враховуючи відсутність згоди виправданого, постановив рішення про закриття кримінального провадження. 

Більше того, цей суд, не погоджуючись із рішенням ухваленим місцевим судом, тобто надаючи власну оцінку доказам, не дослідив їх, не проаналізував кожен окремо з точки зору належності, достовірності, допустимості та у сукупності на предмет достатності. 

Під час розгляду скарги прокурора апеляційний суд не взяв до уваги положення гл. 36-1 КПК, яка регламентує розгляд кримінального провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність.

Так, суд апеляційної інстанції мав урахувати, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 479-2 КПК суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

На підставі ч. 3 згаданої вище статті, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд: 
1. зупиняє судовий розгляд;
2. запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу;
3. якщо обвинувачений проти цього не заперечує, закриває кримінальне провадження на цій підставі. 
Або
За відсутності згоди обвинуваченого:
1) у разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1-2 ч. 2 ст. 284 цього Кодексу. 
2) у разі, якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Суд апеляційної інстанції, за наявності підстав, повинен був розглянути апеляційну скаргу прокурора щодо незаконності ухвалення виправдувального вироку, дати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги щодо наявності або відсутності у діях ОСОБА_6 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та постановити рішення, передбачене одним із пунктів ст. 407 КПК, з урахуванням приписів статей 284, 479-2 КПК.

Отже, апеляційний суд, постановивши у такий спосіб рішення про закриття кримінального провадження, не виконав положень статей 370, 404, 419, 479-2 КПК та передчасно скасував вирок.

Допущені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону з огляду на положення ст. 412 КПК є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 

За таких обставин касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, ухвала апеляційного суду - скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. 

У ході нового апеляційного розгляду суду слід урахувати наведене у цьому рішенні, усунути названі недоліки і прийняти законне й обґрунтоване рішення з урахуванням особливостей вказаного кримінального провадження, передбачених гл. 36-1 КПК.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу  ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року в кримінальному провадженні стосовно  ОСОБА_6  скасуватий призначити новий розгляд у цьому суді.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: 

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3