Справа №278/3479/25

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року        м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 , 
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
прокурора (в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_3 , 
обвинуваченого (в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Житомирського районного суду Житомирської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 62024240020001121 від 23.03.2024, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андріївка Балаклійського району Харківської області, громадянина України, військовослужбовця, який на момент вичнення кримінального правопорушення перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , раніше судимого:
- 01.03.2024 Черняхівським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 80 (вісімдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одну тисячу триста шістдесят) гривень;
- 27.11.2024 ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України на підставі ч. 5 ст 401 КК України, кримінальне провадження закрито;
- 04.08.2025 Пирятинським районним судом Полтавської області за ч. 5 ст. 407 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Житомирського районного суду Житомирської області перебуває вказаний обвинувальний акт, з якого вбачається наступне.
Солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби, перебуваючи на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, реалізуючи свій злочинний умисел, у порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме: усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, та за відсутності законних підстав, в умовах воєнного стану, без поважних причин та відповідного дозволу командирів, 05.02.2024 самовільно залишив тимчасове місце розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 та перебував за межами місця служби, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 12.04.2024, чим вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, а саме - самовільне залишення місця служби без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Таким чином солдат ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме - у самовільному залишенні місця служби без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
У судовому засіданні прокурор просив суд визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі, з урахуванням ст. 71 КК України, визначити остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі. Запобіжний захід до набранням вироку законної сили просив не обирати у зв`язку з тим, що останній відбуває покарання за попереднім вироком суду.
У судовому засіданні обвинувачений щиро розкаявся, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та показав, що дійсно вчинив дане кримінальне правопорушення в час, місці та за обставин, зазначених у обвинуваченні, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового слідства. Не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Щиро каявся у вчиненому. При вирішенні питання щодо міри покарання просив суворо не карати та пом`якшити запропоновану прокурором міру покарання. Наголосив, що хоче стати на шлях виправлення, а свої правопорушення пояснив наявністю релігійних переконань, що не дають змогу йому проходити військову службу.
У зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження наслідки застосування даної статті КПК України.
Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується наданими в судовому засіданні показаннями самого обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, щиро розкаявся і пояснив, що дійсно мали місце обставини, зазначені в обвинувальному акті, а також зібраними на нього характеризуючими матеріалами.
За таких обставин, враховуючи показання обвинуваченого, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведеною та кваліфікує його умисні дії за ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення місця службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.
Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є його щире каяття. Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами і не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно правового висновку, який міститься у Постанові Верховного суду України від 14.04.2016 у справі № 5-23кс15/16, справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією з умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення шкоди.
Так, суд, враховує, що обвинувачений раніше судимий за аналогічний злочин, вчинив тяжкий злочин, є військовослужбовцем за мобілізацією, щиро розкаюється, водночас враховується безальтернативний характер санкції ч. 5 ст. 407 КК щодо виду покарання, суд призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
На переконання суду, саме таке покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і не завдаватиме фізичних страждань, та не принижуватиме людську гідність.
Крім того, судом враховано, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, вироки набрали законної сили, однак покарання за ними не було відбуто у повному обсязі.
При цьому, суд вважає, що покарання слід призначити із застосуванням положень статті 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків.
Судом також враховано, що відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні, а арешти не накладались.
Цивільний позов у ході проведення досудового розслідування не заявлявся.
Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.
Пропонована винагорода викривачу у кримінальному провадженні відсутня.
Підстав для обрання запобіжного заходу немає.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 177, 369, 370, 373, 374 КПК України, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та 5 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за новим вироком, повністю приєднати невідбуте покарання у виді позбавлення волі за вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 04.08.2025, за яким останнього було засуджено за ч. 5 ст. 407 КК України до 5 років позбавлення волі, та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши у цей строк відбуте покарання за попереднім вироком.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили - не обирати.
Вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 01.03.2024, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 80 (вісімдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одну тисячу триста шістдесят) гривень - виконувати самостійно.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Головуюча суддя ОСОБА_1