Справа № 758/16632/24 
Категорія 62 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року          м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді     Петрова Д.В.,
при секретарі судового засідання   Сідько І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Іваненко Марії Володимирівни до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням,
У С Т А Н О В И В :
В грудні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Іваненко М.В. звернулася до Подільського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 01.10.2011 була прийнята робітником з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями (двірник) 1- го розряду у КП «Введенське» Подільського району м. Києва.
Враховуючи те, що позивач не має власного житла, роботодавцем їй було надано для фактичного проживання з 28.12.2011 квартиру АДРЕСА_1 .
Наказом № 117 від 02.06.2014 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», позивачу було надано дозвіл проживати у зазначеній вище квартирі та сплачувати комунальні послуги.
Позивачем на своє ім`я були відкриті особові рахунки зі сплати комунальних послуг (світло, газ, вода та інше). Станом на момент подання позову позивач вільно, безперешкодно та відкрито фактично проживає у квартирі, утримує її в належному стані, сплачує комунальні послуги, робить по мірі необхідності ремонт у квартирі, замінені старі вікна на металопластикові.
Позивач звільнилась з КП «Введенське» Подільського району міста Києва 20.11.2022, тобто пропрацювала понад 10-ть років.
Позивач неодноразово за період з 2011-2024 неодноразово зверталась до керівництва КП «Введенське» Подільського району міста Києва та Подільської районної міста Києва державної адміністрації з проханням надати дозвіл на реєстрацію місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 , останні заяви до відповідача від 01.07.2024, 24.07.2024, 13.08.2024 року, але постійно отримує відмову в отриманні дозволу оскільки не надано документів та/ або рішення суду про право користування житловим приміщенням позивачкою.
Наказ № 117 від 02.06.2014 про надання дозволу сплати комунальних послуг та фактичного проживання ніким не оскаржувався, не визнавався недійсним, а відтак є чинним та виконується позивачем добросовісно протягом тривалого часу. Видавати позивачу ордер на вселення у квартиру та укладати договір найму квартири відповідач тривалий час не бажає, чим порушує законні права та інтереси позивачки.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06.01.2025 зазначену цивільну справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06.08.2025 здійснено перехід в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
19.09.2025 на адресу Подільського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
01.10.2025 на адресу Подільського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла відповідь на відзив.
20.11.2025 на адресу Подільського районного суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.11.2025 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Іваненко Марії Володимирівни про залучення до участі у справі співвідповідача у цивільній справі № 758/16632/24 за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Іваненко Марії Володимирівни до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням.
Залучено до участі у справі співвідповідача - ОСОБА_2 .
В судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, в якому останній заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)).
Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що позивачу роботодавцем було надано для фактичного проживання з 28.12.2011 квартиру АДРЕСА_1 .
Наказом № 117 від 02.06.2014 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» позивачу було надано дозвіл проживати у зазначеній вище квартирі та сплачувати комунальні послуги. Позивач звільнилась з КП «Введенське» Подільського району міста Києва 20.11.2022.
Житлові правовідносини щодо забезпечення прав громадян на житло, належне використання і схоронність житлового фонду встановлювались ЖК України.
Відповідно до статті 51 ЖК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.
Статтею 58 Житлового Кодексу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) України встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР.
Ордер - правовстановлюючий документ індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім`єю у жиле приміщення.
На підставі статті 61 Житлового Кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Відповідно до Наказу № 117 від 02.06.2014 генерального директора Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва», позивачці було дозволено сплачувати комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 з оплатою за фактичне проживання на час роботи у Комунальному підприємстві «Введенське».
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнилась з КП «Введенське» Подільського району м. Києва 20.11.2022, дана обставина не заперечується сторонами.
Позивач була вселена у спірне житло тимчасово, у спірному житлі вона не зареєстрована. 
Відповідно до листа Комунального підприємства Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 11.09.2025 щодо інформації про право власності на майно, вбачається, що згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» кв. АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 28.02.1995.
Рішень щодо передачі спірного жилого приміщення у постійне користування позивачу не приймалось, ордер на вселення у спірне житлове приміщення не видавався, як це передбачено статтями 51, 58 ЖК України.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 826/4766/17 (провадження № 11-1290апп18) зроблено висновок про те, що у випадку невидачі особі, якій на підставі рішення уповноваженого органу було надане жиле приміщення для поліпшення житлових умов, ордера ця особа не може використовувати вказане жиле приміщення.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 18 січня 2018 року у справі № 465/3255/14-ц (провадження № 61-192св17), не можуть вважатися такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, особи, які вселилися до нього на підставі ордера.
Водночас у постанові від 12 жовтня 2020 року у справі № 686/27262/18 Верховний Суд зазначив, що не може вважатися такою, що самоправно зайняла жиле приміщення, також особа, яка вселилася в жиле приміщення без ордера, але на підставі угоди чи дозволу.
Верховний Суд у постанові від 31 березня 2020 року у справі № 630/588/17 (провадження № 61-40350св18) зробив висновок, що самоправними визнаються дії, що свідчать про заняття житлового приміщення особою, яка усвідомлювала, що права на це вона не мала, або зайняла помешкання після відмови відповідного органу в його наданні. Вселення громадян у житлове приміщення не на підставі ордера, а на підставі іншого адміністративного акта (наприклад, письмового дозволу відповідної посадової особи) або рішення некомпетентного органу і таке інше не є самоправним вселенням. Якщо ж особа зайняла житлове приміщення без ордера, але на підставі якогось дозволу, така особа не може вважатися такою, що самоправно зайняла житлове приміщення.
Матеріали справи свідчать про те, що Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» не заперечувало щодо проживання позивача на час роботи на підприємстві, але оскільки позивач з 2022 року не працює за вищевказаним місцем роботи і дана обставина сторонами не заперечувалась, а крім того позивачці ордер на спірне житлове приміщення не видавався. то відсутні підстави для задоволення позову, а відтак суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання за позивачем права користування спірним житловим приміщенням.
На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Іваненко Марії Володимирівни до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

-позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;
-відповідач - Подільська районна в м. Києві державна адміністрація, місцезнаходження: м. Київ, вул. Контрактова площа, буд. 2, код ЄДРПОУ: 37333608;
-відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя         Дмитро ПЕТРОВ