Справа № 522/5925/25-Е 
провадження № 2/445/151/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

12 березня 2026 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сивака В. М. 
секретаря судового засідання Захарчук Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом ТзОВ "ФК "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в :

ТзОВ "ФК "ЕЙС" звернулось до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором кредитної лінії № 139405 від 06.05.2024 року у розмірі 12667,10 грн., а також судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.05.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №139405 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відразу після вчинених дій відповідача, 06.05.2024 ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» ініціювало переказ коштів згідно договору № 139405 безготівковим зарахуванням на платіжну картку № НОМЕР_1 , що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ ФК «Кредіплюс». Отже, 06.05.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 139405, який підписано одноразовим ідентифікатором 735af4f9, відповідно до якого відповідачці надано кредит в розмірі 6945,00грн., надається в наступному порядку: у розмірі 5000,40 грн. на рахунок позичальника; у розмірі 1944,60 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, строком 70 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 586,00 % річних (тип процентної ставки фіксована). 10.10.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №10102024, відповідно до умов якого до ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 139405 від 06.05.2024, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги. Відповідачка, відповідно до розрахунку, порушила зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків та комісії, внаслідок чого допустила заборгованість в сумі 12667,10 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 6945,00 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 5321,10 грн., заборгованості за комісією 401,00 грн. Всупереч умов кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача остання не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТзОВ "Фінансова компанія "ЕЙС". Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, у позовній заяві просив про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, відзив не подала, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
За вищевказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 
Судом встановлено, що 06.05.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 139405 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.
Відразу після вчинених дій відповідача, 06.05.2024 ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» ініціювало переказ коштів згідно договору № 139405 безготівковим зарахуванням на платіжну картку № НОМЕР_1 , що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ ФК «Кредіплюс».
Факт зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 підтверджується листом АТ КБ "ПриватБанк" від 10.12.2025 № 20.1.0.0.0/7-251210/61777-БТ.
Отже, 06.05.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 139405, який підписано одноразовим ідентифікатором 735af4f9, відповідно до якого відповідачці надано кредит в розмірі 6945,00 грн., строком 70 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 586,00% річних (тип процентної ставки фіксована).
Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.
Порядок укладання договорів в електронній формі передбачений Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України).
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
10.10.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №10102024, відповідно до умов якого до ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 139405 від 06.05.2024, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги.
Частинами 1 та 2 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, до ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" перейшли всі права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 139405 від 06.05.2024.
Так, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками у порядку та розмірах, передбачених кредитним договором.
Згідно виписки з особового рахунка за кредитним договором № 139405 від 06.05.2024, заборгованість ОСОБА_1 складає 12667,10 грн., з яких: заборгованості по тілу кредиту в сумі 6945,00 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 5321,10 грн., заборгованості за комісією 401,00 грн.
Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).
Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 було порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість за кредитним договором № 139405 від 06.05.2024 у сумі12667,10 грн.
Згідно ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в строк, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.
Відповідно до умов кредитного договору строк кредиту становить 70 днів, процентна ставка 586,00% річних, загальний розмір отриманого кредиту 6945,00 грн.
Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що відповідач здійснила повне погашення процентів за користування кредитними коштами.
Таким чином, суд дійшов висновку, що стягненню підлягають 6945,00 грн. - заборгованість по кредиту та 5321,10 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.
Позивач також просить стягнути з відповідача заборгованість по комісіях у розмірі 401,00 грн.
Однак відповідно до умов кредитного договору зазначений обов`язок відповідача сплатити комісію у розмірі 1944,60 грн (п. 2.5), яка автоматично погасилася за рахунок отриманих відповідачем кредитних коштів (п.2.2.1).
Згідно зіст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Доказів того, що відповідач мав сплатити на виконання кредитного договору іншу ніж зазначена у п. 2.5 кредитного договору комісію, ні сам кредитний договір ні матеріали справи не містять.
Отже, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 401,00 грн є безпідставними.
Виходячи з викладеного, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТзОВ "ФК "ЕЙС" не повернуті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ "ФК "ЕЙС" ґрунтуються на законі та підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. ч. 4-6 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Під час розгляду цивільної справи № 753/15687/15-ц (постанова від 14.11.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36),від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.
За своєю юридичною природою, договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, зміст якого розкривається главою 63 ЦК України і за загальним правилом, перед його укладенням сторони користуються свободою розсуду щодо визначення його умов, однак з врахуванням, серед іншого, вимог розумності та справедливості (ст. ст. 6, 627 ЦК України).
Процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, відтак, навіть фіксованість гонорару у договорі не є безумовним обов`язком суду стягнути такий.
Згідно з матеріалами справи професійна правнича допомога надана відповідачу на підставі договору про надання правничої допомоги №04/02/25-01від 04.02.2025 року, Додатку № 1 до нього - Протоколу погодження вартості послуг, Акту прийому-передачі наданих послуг.
Беручи до уваги вищенаведене, враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт і наданих послуг, час, витрачений адвокатами на надання послуг та обсяг таких послуг, а також значення справи для відповідача, з врахуванням таких засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, суд дійшов висновку, що подана заява підлягає до задоволення частково, у розмірі 4000,00 грн., співмірному з обсягом наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ЕЙС" пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді в розмірі 4000,00 грн. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2345,61 грн. судового збору, що становить 96,83 % від заявлених вимог.
Керуючись ст. 4, 13, 81, 258, 280-289, ЦПК України, на підставі ст. 15, 16, 526, 530, 536, 610-615, 1048-1050, 1054, 1057 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ТзОВ "ФК "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ТзОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" (02090, місто Київ, Харківське шосе, будинок 19, офіс 2005, Код ЄДРПОУ: 42986956) заборгованість за кредитним договором № 139405 від 06.05.2024 у розмірі 12 266,10 грн. (дванадцять тисяч двісті шістдесят шість гривень 10 копійок), а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2345,61 грн. (дві тисячі триста сорок п`ять гривень 61 копійка), та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень).
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30-ти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення 30-денного строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 
Повне судове рішення складено 12.03.2026.

  Суддя 	  В. М. Сивак