Справа №752/14726/25
Провадження №2/752/2668/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року        м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі: 
головуючого судді Кордюкової Ж.І., 
за участю секретаря Шененка В.В.,
представника відповідача Богуш М.К., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,-
ВСТАНОВИВ:

Адвокат Волков Анатолій Володимирович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.
В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що сторони перебували в шлюбі з 17.04.2010 по 18.10.2019, під час якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Батько виховував сина, приділяв йому належну увагу, забезпечував усім необхідним. Після розлучення дитина залишилася проживати з матір`ю, а батько брав активну участь у його вихованні, вживав заходів щодо забезпечення сина належною медичною допомогою, приділяв увагу отриманню сином якісної освіти тощо. 
В березні 2022 року після початку повномасштабного військового вторгнення позивач організував виїзд відповідачки з дитиною на території Польщі, де за домовленістю вони повинні були знаходитись до травня 2022 року, а потім повернутись до України. Прибувши до Польщі відповідачка поїхала разом з сином у невідомому напрямку, що змусило позивача розшукувати сина.
Влітку 2022 року малолітній ОСОБА_3 зателефонував батькові, після чого вони спілкувались лише телефоном.
В січні 2024 року позивач з`ясував, що відповідачка разом з сином виїхала в Ірландію.
04.10.2024 Високим судом Республіки Ірландія було ухвалене рішення про повернення ОСОБА_4 в Україну, яке залишене без змін рішенням Апеляційного суду Республіки Ірландія від 09.04.2025.
Позивач за місцем проживання характеризується позитивно, має належні умови для проживання. він є фізичною-особою підприємцем, має достатній дохід.
Просив:
визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком
зобов`язати відповідачку передати дитину батькові.
05.08.2025 адвокат Богуш М.К.. яка діє в інтересах відповідачки, подала відзив на позовну, в якому просила поновити строк на подання відзиву, оскільки вона фактично лише 23.07.2025 ознайомилась з позовною заявою та додатками.
З моменту укладення шлюбу та до часу фактичного припинення шлюбних відносин до листопада 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ті їхній син ОСОБА_3 проживали у квартирі АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить відповідачу на праві власності. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_1 зібрав свої речі та виїхав з квартири. 
Перебуваючи у шлюбі з позивачем, відповідач самостійно займалась питаннями медицини сина, влаштуванням дитини у яслі/садочок/школу/гуртки (шахи, хіп-хоп, футбол). З того часу, як ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали жити окремо, будь-яких суперечок щодо визначення місця проживання сина не було.
Після розірвання шлюбу між сторонами у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надавав регулярної матеріальної допомоги на утримання сина, який проживав разом з ОСОБА_2 , остання 28.10.2019 звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.01.2020 цей позов задоволений.
ОСОБА_1 крім стягнутих з нього аліментів у розмірі 2 500 грн. за рішенням суду, буть-яких інших коштів на утримання сина не надає. 
Відповідач не чинила та не чинить будь-яких перешкод позивачу щодо його участі у вихованні та спілкуванні із сином.
Враховуючи повномасштабне вторгнення Російської Федерації на територію України, ведення у м. Києві бойових дій, постійних обстрілів та повітряних тривог, сторонами було прийняте спільне рішення щодо виїзду відповідача та дитини за кордон, оскільки це якнайкраще сприятиме для збереження життя та здоров`я, у тому числі психологічного стану самої дитини. На початку березня 2022 року відповідач разом із сином виїхала до Польщі. Будь-яких домовленостей між сторонами щодо повернення дитини у травні 2022 року до України не було.
Відповідач постійно підтримувала зв`язок із позивачем, інформувала останнього про своє місце перебування разом із сином, а також повідомила про переїзд до Ірландії.
З незрозумілих для ОСОБА_2 підстав ОСОБА_1 в січні 2024 року звернувся із запитом через Міністерство юстиції України про повернення сина ОСОБА_5 до постійного місця проживання в Україну, зокрема, за місцем проживання батька у Київській області. У зв`язку із цим 04.10.2024 рішенням Високого суду Республіки Ірландії вирішено, що дитина має бути негайно повернута в Україну. Не погодившись з вказаним рішенням суду Відповідач подала апеляційну скаргу, однак 09.04.2025 року рішенням Апеляційного Суду Республіки Ірландії апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Враховуючи вищевикладене ОСОБА_2 заперечує проти заявлених позовних вимог, вважає їх необґрунтованими, та такими, що суперечать якнайкращим інтересам малолітнього сина ОСОБА_3 . 
ОСОБА_2 забезпечена власним житлом на території України, де може й надалі проживати зі своїм сином після повернення з Ірландії. Оскільки дитина із самого народження та до вимушеного виїзду за кордон проживала з мамтір`ю в квартирі АДРЕСА_1 , у ОСОБА_3 облаштована кімната для сина, яка має місце для сну, дозвілля та для навчання дитини. 
ОСОБА_2 є власницею 1/2 частки автомобіля марки FORD, модель FIESTA, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у її користуванні.
ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . З початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України вона разом із сином, зі згоди ОСОБА_1 , виїхала за кордон, спочатку до Польщі, а потім до Ірландії.
Позивач після припинення шлюбних відносин жодного разу не піднімав питання щодо визначення місця проживання сина саме з ним, а не з відповідачем.
Відповідач слідкує за здоров`ям, навчанням та дозвіллям дитини. Навіть вимушений виїзд за кордон не вплинув на виконання відповідачем своїх обов`язків щодо навчання сина, а перебуваючи в іншій країні ОСОБА_5 продовжує навчання в Україні. Крім того, відповідач сприяла навчанню сина в Ірландії, де він навчається у коледжі «Гленарт». ОСОБА_2 утримує сина та забезпечує його всім необхідним для його розвитку навчання, забезпечує сина харчуванням, купує одяг, взуття, у відповідності до його потреб, забезпечує належне лікування, дозвілля сина, вони разом подорожують.
ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 з 17.11.2022 отримали тимчасовий захист в Ірладнії, що підтверджується відповідними Дозволами на перебування в державі згідно з розділом 60 Закону Про Міжнародних захист від 2015 року UKR-TR-31 00083, та UKR-TR-31 00084.
ОСОБА_2 була працевлаштована, має стабільних дохід, що підтверджується деклараціями про доходи за 2016 - 2022 роки. ОСОБА_2 не має незнятої чи непогашеної судимості.
Відповідно до консультативного висновку лікаря невропатолога від 24.10.2024 ОСОБА_3 встановлений діагноз: посттравматичний стресовий розлад F43.1. Легкий депресивний епізод F32.0. Невротичні реакції. Рекомендовано роботу з психологом за місцем проживання. В разі погіршення ситуації підбір медикаментозної терапії за місцем проживання). Таким чином, враховуючи, які склались на даний час стосунки між дитиною та позивачем, визначення місця проживання дитини з батьком погіршить психологічний стан дитини, а також суперечитиме інтересам саме дитини.
Позивач на сьогодні має нову сім`ю, перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого має доньку, його дружина із ОСОБА_3 знайомі мало. Через відсутність налагоджених відносин позивача та його дружини з дитиною визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із батьком не відповідатимуть найкращому забезпеченню його інтересів, оскільки у цьому випадку дитині доведеться адаптуватися до нового соціального середовища, що може негативно вплинути на його психологічний стан.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 , не надав достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини з батьком з огляду на інтереси самої дитини, а інтереси дитини мають переважати над інтересами і бажаннями її батьків. 
Враховуючи вищевикладене, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком є такими, що не відповідають інтересам самої дитини, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.
05.08.2025 адвокат Богуш М.К.,. яка діє в інтересах відповідачки, подала зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.
В обґрунтування зустрічних вимог виклала доводи, абсолютно ідентичні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.
Просила:
визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю;
судові витрати, понесені позивачем у зв`язку із розглядом справи, покласти на відповідача.
11.08.2025 адвокат Волков А.В., який діє в інтересах позивача, подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що у відзиві на позов з п.1.3. по п.1.6 відповідач намагається спотворити фактичні обставини. 
В період з травня 2019 року позивач щоденно водив дитину зранку до школи та забирав зі школи після уроків, дитина залишалась з відповідачем у будні більше звечора на ночівлю, а у вихідні син перебував в основному з батьком. З метою проведення часу з дитиною та його оздоровлення в літку 2019 возив батько сина на відпочинок до моря в «Затоку».
Твердження відповідача, що дитина була виключно на її утриманні спростовується фактами.
Твердження відповідачки про постійне проживання дитини з нею та її активну участь у гуртковому розвитку дитини є необґрунтованими. Дитина у 2019-2022 роках здебільшого перебувала з батьком та іншими членами родини, а участь у гуртках була або неможливою, або мінімальною за часом.
У період з травня 2019 року по лютий 2022 року дитина фактично проживала з батьком, включаючи вихідні, канікули, періоди дистанційного навчання, а також безперервне проживання протягом кількох місяців у 2021 році; з бабою та дідом (по лінії відповідача) у періоди карантину протягом 2020 року, коли шкільне навчання було переведено на дистанційний формат і батьки працювали; з матір`ю здебільшого це були будні дні, коли дитина перебувала у школі до 17:00 год., а мати була на роботі, тобто їхнє повноцінне спілкування в зазначений період були мінімальним; частину часу дитина проводила у шкільних та оздоровчих таборах.
Незважаючи, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва ухвалено 14.01.2020 та набрало законної сили 14.02.2020, стягнення аліментів відбулось з 28.10.2019.
Отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження, батько одним платежем у розмірі 12823 грн. одразу погасив борг по аліментам за жовтень, листопад, грудень 2019 року та січень, лютий і березень 2020 року. Крім того, 07.06.2025 він одним платежем на суму 35700 грн. закрив всі поточні на той час заборгованості по сплаті аліментів.
Відповідно до відкритого виконавчого провадження № 78642962 було винесено постанову про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною від 31.07.2025, з урахуванням інтересів дитини, кожного дня з 18:30 до 19:30 за за допомогою аудіо та відео зв`язку.
Однак з 31.07.2025 жодного повноцінного спілкування не відбулось. Відповідач не лише не сприяє спілкуванню, а навпаки створює перешкоди, щоб унеможливити відеозвязок з дитиною. Для прикладу, у визначений постановою час відповідач везе дитину до магазину, на риболовлю, фестиваль, авіашоу тощо, щоб дитина не мала можливість для спілкування з батьком.
15.08.2025 адвокат Богуш М.К., яка діє в інтересах відповідачки, подала заперечення на відповідь на відзив, в якій зазначила, що спілкування позивача із сином має відбуватися лише з урахуванням бажання дитини, його стану здоров`я та навчального процесу.
Факт існування рішення Апеляційного суду Республіки Ірландії від 09.04.2025, яким залишено в силі рішення Високого Суду Республіки Ірландії від 04.10.2024, згідно якого вирішено, що дитина ОСОБА_3 має бути негайно повернута в Україну, не є передумовою для вирішення спору між батьками про визначення місця проживання такої дитини.
Сама по собі обставина проживання дитини за кордоном (незалежно від того чи вивезена дитина за кордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання чи після) не впливає на вирішення судами України спору про визначення місця її проживання.
При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
31.10.2025 позивач ОСОБА_1 подав відзив на зустрічний позов, доводи якого ідентичні тим, що викладені у первісному позові. Просив відмовити в задоволенні вимог зустрічного позову.
05.11.2025 адвокат Богуш М.К., яка діє в інтересах відповідачки, подала відповідь на відзив, в якій просила задовольнити зустрічні позовні вимоги.
11.11.2025 адвокат Волков А.В.. який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , подав заперечення на відповідь на відзив, в яких просив відмовити в задоволенні зустрічного позову.
02.07.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі і здійснення її розгляду в порядку загального позовного провадження.
14.07.2025 постановлено ухвалу про забезпечення позову.
19.09.2025 постановлено ухвалу про відмову в забезпеченні зустрічного позову.
19.09.2025 постановлено ухвалу про забезпечення позову.
01.10.2025 постановлено ухвалу про залучення третьої особи.
01.10.2025 постановлено ухвалу про прийняття до спільного розгляду зустрічного позову з первісним позовом та об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом з первісним позовом.
05.03.2026 постановлено ухвалу про відмову в закритті провадження у справі.
05.03.2026 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
17.03.2026 постановлено ухвалу про відмову в закритті провадження у справі та залишено без розгляду зустрічний позов.
Представник відповідала заперечувала проти задоволення первісного позову.
Інші учасники справи до суду не з`явились.
Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 17.04.2010, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 24.01.2012.
Згідно з рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18.10.2019 у справі №752/8960/19 шлюб між сторонами був розірваний.
ОСОБА_1 є фізичною -особою підприємцем, його дохід за три квартали 2025 року становив 91280 грн.
Згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , житло придатне для проживання. Дитина буде забезпечена всім необхідним відповідно до віку.
Згідно з характеристикою, складеною Золочівським сільським головою, ОСОБА_1 за місцем фактичного проживання характеризується позитивно.
01.12.2021 між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладений договір №051028816, відповідно до якого останній замовив послуги з навчання ОСОБА_4 відповідно до навчального плану і розкладу занять «Зимової комп`ютерної академії». Вартість послуг 2800 грн.
За повідомленням Посольства України в Республіці Польща від 07.10.2022 №6137/19-091-79472 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на консульському обліку не перебувають. Інформація щодо їх можливого місця знаходження в межах консульського округу консульського відділу Посольства України в Республіці Польща відсутня.
Згідно з листом ліцею «Голосіївський» №241 від 17.04.2023 №91 ОСОБА_3 є учнем 5 класу екстернатної форми навчання.
04.10.2024 Високим судом Республіки Ірландія було ухвалене рішення про повернення ОСОБА_4 в Україну, яке залишене без змін рішенням Апеляційного суду Республіки Ірландія від 09.04.2025.
ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить частка квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав, індексний номер 362234825, та копією свідоцтва про право на спадщину за законом (бланк серії НТА 757806) від 17.01.2024.
ОСОБА_2 працювала викладачем кафедри кримінального права, процесу та кримінології Інституту кримінально-виконавчої служби, де отримувала дохід, що підтверджується копіями декларацій за 2016-2022 роки.
Згідно з розрахунком державного виконавця згідно виконавчого листа Голосіхвського районного суду міста Києва №752/22284/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., починаючи з 28.10.2019 і до досягнення дитиною повноліття, станом на 26.03.2024 заборгованість ОСОБА_1 по аліментам відсутня.
Згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , умови проживання та виховання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Створені належним чином.
15.01.2026 ОСОБА_3 звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради із заявою, в якій повідомив, що у зв`язку із досягненням ним повних 14 років він самостійно вирішив проживати з батьком ОСОБА_1 .
Частиною третьою ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Також суд враховує вимоги ст. 51 Конституції України, згідно якої кожному із подружжя гарантуються рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, а також частину шосту статті 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року).
Відповідно до ч.3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до положень ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. 
Судом встановлено, що у сторін під час перебування в шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згодом шлюб між сторонами був розірваний, батьки дитини стали проживати окремо, після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю.
Проте згодом між батьками виник спір щодо місця проживання їх сина, кожен з батьків заявив позовні вимоги про визначення проживання дитини з ним.
Під час розгляду справи 14.01.2026 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось чотирнадцять років.
Отже, в цьому випадку почали діяти правила ч.3 ст. 160 СК України, а неповнолітня дитина визначалась, що буде проживати разом зі своїм батьком ОСОБА_1 .
Рішення неповнолітнього ОСОБА_3 проживати з батьком ОСОБА_1 , викладене в заяві від 15.01.2026, адресованій Службі у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради.
У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. 
Оскільки законом не передбачено можливості визначення місця проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, з одним із батьків, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.
Щодо позовних вимог зобов`язати відповідачку передати дитину батькові суд відзначає наступне.
Судом встановлено, що фактично неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 .
Отже, за таких обставин, відсутні підстави покладення судом на відповідачку обов`язку передати сина для проживання з батьком.
Крім того, зазначена вимога була похідною від первісної вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком.
За приписами ч.1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Оскільки суд відмовив в задоволенні первісної вимоги про визначення місця проживання дитини, то похідна вимога зобов`язати відповідачку передати дитину батькові також не підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються , оскільки в задоволенні первісного позову відмовлено в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 3,12-13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення в повному обсязі буде складено протягом десяти днів від дня закінчення розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Третя особа Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження: м. Київ, просп. Голосіївський, 42, ЄДРПОУ 37308812. 
Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 58, ЄДРПОУ 37413735.
Третя особа Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області, місцезнаходження: Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, вул. Нова, б. 1, ЄДРПОУ 46080066.
Рішення в повному обсязі складене 27.03.2026.

Суддя         Ж. І. Кордюкова