П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.04.2026  	Справа №607/3419/26 Провадження №3/607/1613/2026	

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Гуменний П.П., при секретарі Захарчич Ю.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, про притягнення до адміністративної відповідальності: 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ФОП, адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч.1 ст.173-2, ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
за участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Чапаєвої Г.М., потерілої ОСОБА_2 , представника потерпілої Бачинської Н.О.,-

ВСТАНОВИВ:

12.02.2026 об 11:30 ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство стосовно співмешканки ОСОБА_2 , а саме умисні дії психологічного, фізичного та економічного характеру, під час яких словесно ображав її, шарпав та штовхав, наніс стусана в область грудної клітини, не віддавав особисті речі, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, чим порушив п. 3,4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 
Вказане діяння було вчинено у присутності малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є особою, яка постраждала від домашнього насильства, оскільки став свідком (очевидцем) такого насильства, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.

Беручи до уваги, що в провадженні судді знаходиться дві справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1, ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вважаю, що відповідно до ст.36 КУпАП вони мають бути об`єднані в одне провадження.

У судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. 
Повідомив, що вони із ОСОБА_2 в офіційному шлюбі не перебували, однак проживали разом з 2017 року, мають сина.
Конфлікти з ОСОБА_2 у них продовжуються протягом тривалого періоду часу. Однак вважає, що це саме конфлікти, а не домашнє насильство, він її не бив і речі дозволяв забрати.
У квартирі, де відбулись зазначені події він не проживає з початку лютого. 11.02.2026 до нього подзвонила ОСОБА_2 та вказала, що наступного дня приїде вантажник близько 12:00 та вона буде забирати свої особисті речі.
Коли він приїхав 12.02.2026 близько 10:00, то побачив, що в квартирі складено близько 26 ящиків, однак перевіривши вміст шаф, він побачив, що речі ОСОБА_2 та дитини на місці. В ящиках були техніка та посуд.
Він заперечив проти цього, сказав, щоб вона забирала свої особисті речі. Після цього подзвонив домофон, там був хресний батько ОСОБА_2 , однак він його не впустив додому.
Вони вийшли на вулицю і розмовляли. Через деякий час ОСОБА_4 вказала, що приїхав вантажник та вона буде забирати ті речі, які вважала за потрібне.
Вказав, що заборонив ОСОБА_4 забирати спільно набуте майно, а не її особисті речі. 
Додав, що вони часто сваряться та потерпіла покидала спільне місце проживання. Останнього разу, він залишив своє місце проживання, щоб потерпіла з дитиною залишились там проживати. 
Вказав, що після того ОСОБА_4 викликала працівників поліції. ОСОБА_4 штовхнула його, він її відіпхав, нецензурна лайка мабуть була.
Працівники поліції склали стосовно нього протокол та тимчасовий заборонний припис, оцінку ризиків не складали. Також за його заявою склали матеріали стосовно ОСОБА_4 .
Додав, що після винесення термінового заборонного припису він відвідував квартиру, там проживала потерпіла, однак він із нею не спілкувався. 

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 суду повідомила, що підтримували із ОСОБА_1 фактичні шлюбні стосунки з 2016 по 2026. Мають спільно сина ОСОБА_5 .
11.02.2026 повідомила ОСОБА_1 , що більше не може з ним підтримувати відносини та буде забирати речі із квартири, де вони проживали та переїжджати у село, де у неї є будинок. На що ОСОБА_1 погодився. Тоді вона зателефонувала до свого хрещеного і попросила допомоги із перевезенням, він також погодився.
ОСОБА_1 погодив, що вона забере деякі спільні речі, особисті, дитячі та речі, які їй потрібні для її заробітку.
Однак, коли ОСОБА_1 прийшов 12.02.2026, то почав говорити, щоб вона нікуди не їхала, що він не дозволяє забирати спільного сина.
Крім того, почав штовхати всі ящики, перевіряти. При цьому він кричав, погрожував. Також він кричав до дитини, про те, що син нікуди не поїде із нею.
Близько 11:00 до неї почав телефонувати хрещений батько, однак через ці крики, вона боялась витягувати телефон, вибила та написала на ОСОБА_6 , щоб він приїхав. Він через декілька хвилин приїхав та подзвонив у домофон.
У цей час, коли вона підійшла та хотіла відкрити двері, то ОСОБА_1 почав шарпати її, душити і забороняти йому заходити у квартиру. Вона відчула біль у грудній клітці, після його удару, тому можливо його відштовхнула. Після того, як він наніс їй тілесні ушкодження, вона мала царапину, їй боліло.
У цей момент дитина почала боятись, плакати. ОСОБА_7 не дозволяв зайти хрещеному у квартиру, він стояв під дверима та чув, що відбувалось у середині, дзвонив на її телефон та на телефон сина. 
Тоді вона взяла телефон і домовились вийти на вулицю, поговорити. Там на вулиці ОСОБА_7 продовжував кричати до неї, до хрещеного та потім повернувся у квартиру.
Коли о 12:00 приїхав вантажник, то вона піднялась, просила віддати її речі і дати піти, на що ОСОБА_7 вказав, що нікого в квартиру, крім неї і сина не впустить і нічого не віддасть.
Потім вона викликала працівників поліції.
Ця подія відбувалася у безпосередній присутності їхнього малолітнього сина — ОСОБА_3 . Дитина була свідком агресивної поведінки батька, конфлікту, словесних образ та застосування фізичної сили щодо неї. Дитина постійно знаходилась біля неї, плакала. Син трусився, на що ОСОБА_7 не реагував.
У ящиках був дитячий одяг, іграшки і товари, які вона продавала. Свій одяг вона хотіла скласти, коли б вантажник виніс ці ящики, бо у проході не було місця.
Додала, що на даний час проживає у м. Тернополі, бо ОСОБА_1 не дозволив їй переїхати в село та забрати дитину, погрожував, що забере у неї дитину.
У цій квартирі вона з дитиною не проживає, частково забрала свої речі, що супроводжувалось фізичним насильством з боку ОСОБА_7 . З приводу сина вони контактують. 
Також повідомила, що ОСОБА_1 дзвонить до неї кожного дня, однак якщо вона не відповідає на його дзвінки, то він має доступ до її соцмереж, і починає постити різні фото, відео з її сторінки, веде переписку із клієнтами без її дозволу. З цього приводу вона звернулась до кіберполіції.
Також додала, що нового місця проживання ОСОБА_1 не повідомила, однак він «зламавши» її телефон, дізнався її місце проживання. Тобто він постійно шантажує її та переслідує. Зазначила, що син не має бажання бачитись із батьком, однак боїться йому відмовити.

Також за клопотання представника потерпілої було допитано свідка ОСОБА_8 , який повідомив, що ОСОБА_2 є його хрещеною дочкою. ОСОБА_1 її цивільний чоловік.
Він був свідком їхньої неприємної розмови, тобто він хотів допомогти ОСОБА_4 забрати речі із квартири. Однак йому не сподобалось відношення ОСОБА_7 до ОСОБА_4 .
Вказав, що в під`їзд зайшов безперешкодно, піднявся на поверх, а в квартиру ОСОБА_7 її не пускав. Розмова була напружена, він просив ОСОБА_7 краще спілкуватись із ОСОБА_4 , бо він погано із неї поводився. Дитина була налякана.
Додав, що ОСОБА_7 ображав ОСОБА_4 , зневажливо із нею говорив.

У судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Чапаєва Г.М. заявила клопотання про закриття провадження у справі, на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування вказаного клопотання зазначила, що 12.02.2026 між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в присутності їх дитини за місцем спільного проживання виник конфлікт з приводу того хто на які речі має право, які речі є особистими, з ким і куди їде дитина, де вона проживатиме та яку школу відвідуватиме. Дана суперечка була з участю двох рівних сторін, з метою вирішення спірних питань. Будь-якої переваги (домінування) зі сторони ОСОБА_11 не було. Навпаки, в присутності працівників поліції та сина ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_9 почала словесно ображати ОСОБА_11 , маніпулювати дитиною. З пояснень ОСОБА_9 не встановлено, які саме її права порушено чи обмежено.
За протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №781256 від 12.02.2026 ОСОБА_12 ставиться за провину вчинення домашнього насильства відносно співмешканки ОСОБА_9 в присутності малолітнього сина ОСОБА_3 , однак не ставиться за провину вчинення домашнього насильства стосовно саме малолітнього ОСОБА_3 ..
Вважає, що вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП у присутності неповнолітньої особи, незалежно від того, чи було їй заподіяно шкоду таким правопорушенням, є підставою для визнання такої особи потерпілим на підставі частини 4 статті 269 КУпАП із зазначенням про це у протоколі за ч. 1 ст. 172-3 КУпАП, або, залежно від обставин, за ч. 2 чи 3 ст. 173-2 КУпАП, та не потребує додаткової окремої кваліфікації за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Тому вважає, що у судовому засіданні не доведено події та складу вчинення ОСОБА_10 домашнього насильства стосовно ОСОБА_9 в присутності сина ОСОБА_5 , тобто адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 173-2 КУпАП, за таких обставин просить провадження у справі закрити.

Диспозиція статті 173-2 КУпАП розкриває зміст «домашнього насильства», норма цієї статтіє бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» за № 2229-VIII.
Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство в сім`ї - насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"). Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. (п.17 вищевказаного Закону).
Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. (п.4.ч.1 ст. 1вищевказаного Закону).
Згідно п.2 ч.1 ст. 1 вищевказаного Закону, дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.
Верховний Суд звернув увагу, що домашнє насильство є системою взаємопов`язаних дій, які полягають у вчиненні фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи. 
Домашнє насильство має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою фактичне настання фізичної або психологічної шкоди.
У тому випадку, коли дії кривдника спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, зазначені дії становлять собою об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши адміністративні матеріали, докази, що долучені потерпілою, приходжу до висновку, приходжу до висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.173-2, ч.2 ст. 173-2 КУпАП і його вина, окрім показань потерпілої та свідка, зміст яких наведений вище, доводиться матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, а саме:
- даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №781255 від 12.02.2026; даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №781256 від 12.02.2026;
- даними витягу із підсистеми «Адмінпрактика» від 12.02.2026, з якого вбачається, що 12.02.2026 о 12:13 надійшло повідомлення ОСОБА_2 , про те, що чоловік не віддає їй її особисті речі, поводить себе неадекватно та агресивно в присутності малолітньої дитини (8 років), пошкоджує майно та штовхає її. Поліцейські прибувши за вказаною адресою АДРЕСА_1 , було виявлено заявницю ОСОБА_2 , яка повідомила, що її співмешканець ОСОБА_1 , вчинив стосовно неї домашнє насильство фізичного економічного та психологічного характеру в присутності малолітньої дитини: словесно ображав та ніс стусана в область грудної клітки, не давав можливості забрати свої особисті речі;
- даними протоколу прийняття заяви у ОСОБА_2 від 12.02.2026;
- копією термінового заборонного припису серії АА №654450 від 12.02.2026, винесеного стосовно ОСОБА_1 , строком на 5 діб з 14:00 12.02.2026 по 14:00 17.02.2026;
- копією форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, складених стосовно ОСОБА_1 , рівень небезпеки високий.
- окрім того матеріалами відеозапису із нагрудних камер працівників поліції, що були долучені до матеріалів справи за клопотанням представника потерпілої. Як вбачається зі змісту вказаного відеозапису, на 02:51 хв. відеозапису ОСОБА_2 повідомляє про неправомірні дії ОСОБА_1 , він ходить за нею, забирає телефон, замикає в квартирі, забирає ключі, шарпається з нею, замахується. ОСОБА_1 киває головою, сміється та стверджує, що вона все вигадує.
На 03:25 хв. ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 шарпнув її за одяг. Також видно, що ОСОБА_2 перебуває в квартирі у верхньому одязі разом з дитиною, готовою залишити помешкання. ОСОБА_2 пояснює, що попросила хресного супроводити її через страх, але ОСОБА_1 його не впустив. На 06:10 хв. ОСОБА_1 сам повідомляє, що зловив ОСОБА_2 за одяг, підтверджуючи застосування фізичної сили.
На 13:51 хв. ОСОБА_1 агресивним тоном вимагає в ОСОБА_2 документи дитини, звинувачуючи в тому, що вона забрала їх без його відома. На 15:00 хв. та 17:50 хв. ОСОБА_1 наполягає на складанні протоколу щодо ОСОБА_2 , стверджуючи, що вона його шарпала, і просить зафіксувати це. На 25:05 хв. ОСОБА_1 наголошує на складанні протоколу щодо ОСОБА_2 за домашнє насильство, стверджуючи, що вона ображала його нецензурно, провокувала та штовхала. На 38:10 хв. ОСОБА_1 дозволяє забрати лише речі ОСОБА_2 та речі дитини першої необхідності, але категорично відмовляє в видачі посуду, який вона реалізовує. На 45:03 хв. ОСОБА_1 не віддає посуд, змушуючи її йти до водія, оплатити послуги та відмовитися від транспортування речей.
На 55:35 хв. ОСОБА_2 розповідає про попередні подібні ситуації: ОСОБА_1 замикав квартиру, перешкоджав доступу, мотивуюче це принципом взаємності.
На 59:27 хв. ОСОБА_1 , побачивши припис щодо себе відносно дитини, заперечує його та вимагає скласти припис щодо ОСОБА_2 відносно дитини. Працівник поліції пояснює, що два приписи призведуть до вилучення дитини, після чого ОСОБА_1 погоджується.
На 01:00:54 хв. починається дискусія щодо передачі дитини бабусі, ОСОБА_2 категорично проти, ОСОБА_1 розбурхує сварку, дитина починає переживати, плакати, обіймати матір та виражати бажання залишитися з нею. На 01:03:40 хв. конфлікт триває, дитина тулиться до ОСОБА_2 , вона намагається заспокоїти її, а ОСОБА_1 ігнорує почуття дитини та продовжує вимагати припис щодо ОСОБА_2 відносно дитини.
На 01:14:20 хв. ОСОБА_1 просить скласти припис щодо ОСОБА_2 відносно дитини. На 01:16:20 хв. ОСОБА_1 питає чи писати припис щодо ОСОБА_2 . На 01:20:31 хв. в дитини починається істерика.
На 01:28:20 хв. дитина засмученим голосом каже, що хоче бути з матір`ю; ОСОБА_1 лякає дитину словами "що заберуть тебе в лікарню".

Таким чином, суд приходить до переконання, що вказані дії ОСОБА_1 , вчинені у присутності малолітньої дитини, є домашнім насильством, оскільки вони не лише порушують права та свободи потерпілої особи, але й негативно впливають на психоемоційний розвиток дитини, а тому у задоволенні клопотання захисника Новака В.С. про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП слід відмовити.
Окрім того, при цьому суд враховує положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у відповідності до ст.1 якого, дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.
За таких обставин, вважаю що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП та ч.2 ст. 173-2, а саме – вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, одягу, іншого майна), вчинене у присутності малолітньої особи, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, а тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти адміністративне стягнення.

За встановлених обставинах при накладенні адміністративного стягнення, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, його підвищену суспільну небезпеку, оскільки домашнє насильство посягає на основоположні права та свободи людини, зокрема право на безпеку, повагу до честі та гідності, а також психологічне і фізичне здоров`я потерпілої особи, 
З урахуванням конкретних обставин справи, зокрема вчинення домашнього насильства у присутності малолітнього сина, що негативно вплинуло на його психоемоційний стан, формує викривлене уявлення про допустимість насильницької поведінки та порушує принципи належного виховання дитини.
Суд також враховує особу правопорушника, його ставлення до вчиненого, відсутність щирого каяття, що свідчить про ризик продовження протиправної поведінки. 
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що застосування більш м`яких адміністративних стягнень не забезпечить досягнення мети стягнення, а саме припинення протиправної поведінки та запобігання вчиненню нових правопорушень.
З огляду на викладене, з метою припинення протиправної поведінки, запобігання вчиненню нових правопорушень та виховання правопорушника у дусі додержання законів України, суд вважає за необхідне застосувати до нього адміністративне стягнення у відповідності до ст.36 КУпАП України, в межах санкції статті, встановленої за більш серйозне правопорушенняу вигляді адміністративного арешту, як найбільш ефективного заходу у даному випадку.
Разом із тим, враховуючи дані про особу ОСОБА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягався, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, вважаю, що обраний вид адміністративного стягнення слід визначити у розмірі, наближеному до мінімального, що визначений санкцією статті.

Крім цього, відповідно до ст. 39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої законом.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Пунктом 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що програма для кривдника – комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.
Відповідно до ч. 6 ст. 28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством.
Таким чином, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, враховуючи характер протиправних дій ОСОБА_1 , зокрема вчинення домашнього насильства у присутності малолітнього сина, з метою припинення вчинення кривдником домашнього насильства в подальшому, зміни його насильницької поведінки, формування нової неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках зі своїми рідними та близькими, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, вважаю за необхідне одночасно вирішити питання про направлення ОСОБА_1 на проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», в порядку ст. 39-1 КУпАП на строк 3 (три) місяці.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі неявки для проходження програми для кривдників або ухилення від проходження програми без поважних причин суб`єкти, відповідальні за виконання програм для кривдників, надають протягом трьох робочих днів письмове повідомлення про це уповноваженому підрозділу органів Національної поліції України для вжиття заходів. Притягнення кривдника до відповідальності за непроходження програми для кривдників не звільняє його від обов`язку пройти таку програму.
Згідно ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення. Тому, у відповідності до п.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33, 39-1, 40-1, 173-2, 251, 252, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя – 

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2, ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення №607/3419/26 (провадження №3/607/1613/2026); №607/3421/26 (провадження №3/607/1615/2026) в одне провадження, присвоївши об`єднаним справам №607/3419/26 (провадження №3/607/1613/2026).
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у відповідності до ст.36 КУпАП України увигляді адміністративного арешту строком на 3 (три) доби.
Направити ОСОБА_1 на строк 3 (три) місяці на проходження програми для кривдників, що діє за адресою: м. Тернопіль, бульвар Т. Шевченка, 1 (Сектор у справах сім`ї Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради).
Роз`яснити, що у разі неявки кривдника для проходження програми для кривдників або ухилення від проходження програми без поважних причин суб`єкти, відповідальні за виконання програм для кривдників, надають протягом трьох робочих днів письмове повідомлення про це уповноваженому підрозділу органів Національної поліції України для вжиття заходів. Притягнення кривдника до відповідальності за непроходження програми для кривдників не звільняє його від обов`язку пройти таку програму.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.
Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя П.П. Гуменний