Справа№ 953/3540/26 
н/п 3/953/814/26 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
"03" квітня 2026 р.  Суддя Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла Харківського районного управління поліції №1 ГУ НП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 , за ст. 184 ч. 1 КУпАП, -
встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 18.03.2026 серії ВБА № 204244, 05.01.2026 о 11-00 годині за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, не приділила та не створила належних умов проживання для дитини, чим порушила ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано як вчинення правопорушення, передбаченого ст. 184 ч.1 КУпАП.
ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнала, зазначивши, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1 під час проведення 05.01.2026 обстеження умов проживання ніхто не мешкав, оскільки там було вимкнено газ, а мешкала вона на той час у свого брата ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 .
За ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Правовими приписами ч. 1 ст. 184 КУпАП встановлена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.
Відповідно до даних, якій містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 05.01.2026 за адресою: АДРЕСА_1 не створила належних умов проживання для дитини сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Внаслідок зазначеної події, яка сталася 05.01.2026 уповноваженою особою складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВБА № 204244 за порушення ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», за що відповідальність передбачена статтею 184 ч. 1 КУпАП. 
При цьому, суд зауважує, що подія сталася 05.01.2026, а протокол про адміністративне правопорушення серії ВБА № 204244, з невідомих суду причин складено лише 18.03.2026.
Так, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, вбачається, що 05.01.2026 було складено акт щодо обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: м. Харків, вул. Максима Рильського, 19Б.
Разом з цим, зі змісту протоколу, складеного уповноваженою особою ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області вбачається, що адреса: м. Харків, вул. Максима Рильського, 19Б, є адресою місця реєстрації ОСОБА_1 , а адресою її проживання є - АДРЕСА_2 .
Крім того, як повідомила ОСОБА_1 у судовому засіданні у будинку за адресою: АДРЕСА_1 під час проведення 05.01.2026 обстеження умов проживання ніхто не мешкав, оскільки там було вимкнено газ, а мешкала вона на той час у свого брата ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 .
Таким чином, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, на підтвердження того, що дійсно станом на 05.01.2026 ОСОБА_1 мешкала у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у якому було проведено обстеження умов проживання, та порушила ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».
Відповідно до ст.248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.
Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП, хоча вищезазначена справа і стосується адміністративної відповідальності в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, проте в п. п. 4 і 4.1. Конституційний Суд України визнав, що презумпція невинуватості поширюється не тільки на кримінальні справи, але і на справи про адміністративні правопорушення.
А це означає, що підхід до доведення вини у цих справах, по суті справи, повинен бути таким же, як і у кримінальних провадженнях.
Винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена з вичерпною повнотою поряд з конституційним положенням про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вважається невинною доти, поки протилежне не буде доведене і зафіксовано в установленому законом порядку.
Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Європейський суд з прав людини у п. 77 Рішення у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain) від 06 грудня 1988 року звернув увагу, що зміст принципу презумпції невинуватості, який закріплено п. 2 ст. 6 Конвенції, вимагає щоб тягар доведення покладався на сторону обвинувачення і будь-який сумнів тлумачився на користь обвинуваченого.
Під час розгляду справ про адміністративні правопорушення судам необхідно дотримуватися принципів диспозитивності, свободи в поданні учасниками справи суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення права на захист, верховенства права, а також прецедентної практики Європейського суду з прав людини, спрямованої на додержання положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої стандарти та вимоги кримінального провадження поширюються на провадження у справах про адміністративні правопорушення ( справа "Надточій проти України" рішення від 15.05.2008 року, справа Озтюрк проти Німеччини " рішення від 21.02.1984 року, Маліге проти Франції рішення від 23.09.1998 року, Гурепко проти України від 08.04.2010 року).
Конституційний суд України в абзаці 2 п. 4 Рішення від 26.02.2019 р. № 1-р/2019 також вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «IN DUBIO PRO REO», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.
Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За змістом вимог ст. 256, ч. 1 ст. 257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Отже, суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази, дійшов висновку, про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст.184, ст. ст. 9, 247, 268, 283-285 КУпАП України, суддя,-
П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів, апеляція на яку подається через районний суд.

Суддя  Г.А. Зуб