Справа № 442/9988/24
Провадження № 1-кп/442/66/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області 
в складі:
головуючої судді: ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №12024140000000709 від 07.07.2024 відносно 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Стебник Львівської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, приватного підприємця, раніше не судимої, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , фактично проживаючої на АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_3 
зі сторони обвинувачення: 
прокурора ОСОБА_4 , 
потерпілої ОСОБА_5 , представника потерпілої – адвоката ОСОБА_6 , 
зі сторони захисту: обвинуваченої ОСОБА_2 , її захисника – адвоката ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , 
в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що 07.07.2024 о 10:44 год водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Chevrolet» моделі «Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі вулицею Петра Сагайдачного в напрямку вулиці Володимира Великого у м. Дрогобич Львівської області, наближаючись до перехрестя з круговим рухом, в порушення вимог чинних Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: Розділу 1, п.п.1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.п. 1.10 - «дати дорогу» - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість; Розділу 2, п. 2.3 б) - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; Розділу 10 – перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; Розділу 16, п.п. 16.11 - на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, Розділу 16, п.п. 16.12, - перевага в русі на нерегульованих перехрестях, де організовано круговий рух і які позначені дорожнім знаком 4.10, надається транспортним засобам, які вже рухаються по колу, - будучи не уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагувала на її зміну та не надала переваги в русі кермувальнику ОСОБА_9 , який керував технічно справним електричним самокатом марки «Ninebot KickScooter serie 01GYF2412C0372», та рухався по перехресті із круговим рухом зліва на право по напрямку руху автомобіля, здійснила виїзд на перехрестя, де організовано круговий рух, в результаті чого допустила зіткнення із останнім.
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху кермувальнику ОСОБА_9 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, а саме: поєднану травму у вигляді тупої відкритої черепно-мозкової травми із переломом кісток склепіння та основи черепу, крововиливам в тканину лівої півкулі та у стовбурові відділи мозку, травматичного субарахноїдального крововиливу, гострого субдурального крововиливу лівої лобно-тім`яної частки, епідурального крововиливу скронево-потиличної частки ліворуч, закритої хребетно-спинномозкової травми з переломами лівих поперечних відростків 2, 3З поперекових хребців, яка ускладнилась післятравматичним гнійним менінгоенцефалітом, гнійним запаленням та гемосидерозом в м`яких тканинах голови, нейромаляцією та вираженим набряком головного мозку, дистрофічними змінами печінки та нирок, дистелектазами легень та поліорганною недостатністю, від яких ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Таким чином ОСОБА_2 , будучи особою, що керує транспортним засобом, порушила правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України. 
Обвинувачена ОСОБА_2 свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю. Суду пояснила, що посвідчення водія отримала в 2009 році, почала керувати транспортними засобами з 2014 року, а автомобілем марки «Chevrolet» керує з 2019 року. За цей час жодного разу не притягувалась до відповідальності за порушення правил дорожнього руху. Дійсно при обставинах, вказаних в обвинувальному акті, а саме 07 липня 2024 року приблизно о 10 год. 44 хв., керуючи автомобілем марки «Chevrolet» моделі «Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по другорядній дорозі вулицею Петра Сагайдачного в напрямку вулиці Володимира Великого у м. Дрогобич Львівської області. В цей день була сонячна погода. Наблизившись до перехрестя з круговим рухом, зменшила швидкість, переконалась, що на перехресті немає ніяких автомобілів. Коли вже була на перехресті, відчула удар зліва і побачила на капоті свого автомобіля чоловіка. Почала гальмувати, сильно переживала, щоб потерпілий не впав, однак, потерпілий при зупинці керованого нею транспортного засобу скотився і впав з капоту. Вона вийшла з автомобіля, побачила як лежав потерпілий зліва її автомобіля, вона витягнула зі своєї машину якийсь пакет, поклала під голову потерпілого. Приїхала швидка та поліція, вона залишалась на місці пригоди, а її чоловік поїхав у кареті швидкої допомоги разом з потерпілим у лікарню, купляв ліки, хотів допомогти. Вона ж разом з поліцейськими була на місці ДТП, потім її доправили до лікарні, де провели її обстеження на алкоголь та наркотики, вона в стані сп`яніння не перебувала. Стверджує, що проявила неуважність, не побачила потерпілого, який керував електричним самокатом та рухався по перехресті по напрямку руху її автомобіля. 
У вчиненому щиросердечно розкаюється, просить вибачення у потерпілої та просить суворо її не карати, врахувавши її молодий вік, те, що вона є вагітною, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, свою вину визнає повністю, щиросердечно розкаюється, сприяла розкриттю кримінального правопорушення, частково відшкодувала і має намір в майбутньому відшкодувати завдану нею шкоду.
Що стосується цивільного позову потерпілої, в якому остання просить з врахуванням уточнених позовних стягнути на її користь 1468737,82 грн. завданої матеріальної шкоди та 1000000 грн. завданої моральної шкоди, вказує, що позов у частині відшкодування матеріальної шкоди визнає повністю за винятком сплачених нею сум та страхового відшкодування. 
Зазначила, що усі її намагання допомогти потерпілій з лікуванням її чоловіка спочатку не сприймались потерпілою, її чоловік неодноразово зв`язувався з братом потерпілої, який говорив, що їм нічого не потрібно. Проте, десь у серпні місяці 2024 року брат потерпілої скинув їй рахунок, на який вона одразу ж перекинула усі кошти, які були у неї на карточці – 20000 грн., маючи намір і в подальшому здійснювати перекази. Однак, на наступний день ці кошти повернулись їй на карту. Зі слів брата потерпілої дізналась, що це надто мала сума. В подальшому, нею, з врахуванням її матеріальних можливостей, частково було оплачено потерпілій вартість лікування її чоловіка на загальну суму 200000 грн., потім передано потерпілій ще 150000 грн. і 30000 грн., загалом 380000 грн. Не заперечує, що не навідувалась в лікарню до потерпілого, оскільки знала, що ОСОБА_9 лежить в реанімаційному відділенні, куди нікого, крім рідних не пускають. З братом потерпілої постійно спілкувався її чоловік, вона ж після ДТП отримала сильний психологічний стрес, відвідувала і відвідує по даний час психолога, а потерпіла відмовлялась її бачити та спілкуватись з нею. 
Крім цього, звертає увагу на те, що на момент вчинення ДТП її цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПАТ "Страхова група "ТАС", що підтверджується Полісом № ЕР-220213506 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.04.2024. Відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 , страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 300000,00 (триста тисяч) гривень. 
Виходячи з наведеного, із заявлених у позовних вимогах 1468737,82 грн відшкодування майнової шкоди, яка підтверджується чеками з понесених витрат на лікування потерпілого, вона добровільно вже сплатила 200000 грн + 150000 грн. + 30000 грн., 300000,00 грн покриває страхова виплата, а тому погоджується відшкодувати потерпілій різницю між сумою позову та сплаченими нею витратами і страховими виплатами. 
Щодо стягнення на користь потерпілої моральної шкоди в сумі 1000000 грн., покладається в зазначеній частині на розсуд суду. Крім цього, звертає авагу, що потерпіла відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" отримає частину відшкодування моральної шкоди від ПАТ «Страхова група «ТАС» у розмірі 30000,00 грн. 
В той же час, вважає, що визначений ОСОБА_10 розмір моральної шкоди у сумі 1000000 грн не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, та є надто завищений і непомірний для неї. 
Потерпіла ОСОБА_10 та її представник – адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримують цивільний позов, з врахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 24-27, 155-160). Зазначила, що з чоловіком в шлюбі прожила 18 років, мають 16-річну доньку. Її чоловік був архітектором, дуже хорошою людиною. Останні 2 роки вони жили в м. Львів і влітку приїхали у відпустку в м. Дрогобич. Самокат чоловік придбав, оскільки допомагав з виробництвом дронів, щоб мати змогу безперешкодно пересуватись містом. В неділю зранку 07.07.2024 чоловік поїхав в аптеку, щоб придбати ліки для їхньої доньки, чомусь забув вдома телефон і не одягнув шолом. Її це сильно насторожило, вона відчула щось погане і пішла на місце пригоди, де їй сказали, що чоловік у лікарні. Вона поїхала в лікарню, там був чоловік обвинуваченої, їй сказали, що її чоловік у важкому стані. Ввечері її чоловіка перевезли до Львова, де в період з 07 липня 2024 року та по день смерті – 18.03.2025 ОСОБА_9 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень постійно перебував на стаціонарному лікуванні в реанімаційному відділі Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» (м. Львів, вул. І.Миколайчука, 9). Процес лікування був довготривалим та дороговартісним, чоловік переніс 13 операцій, однак незважаючи на вжиті заходи, помер. За вищевказаний період обвинувачена жодного разу не навідалась в лікарню до її чоловіка. Вперше попросила у неї вибачення лише в суді і вдруге під час розгляду справи. Не заперечує, що її брат спілкувався лише з чоловіком обвинуваченої і що спочатку вона не хотіла жодної допомоги та бачитись з винуватицею ДТП Вказує, що на придбання ліків, медичних препаратів, для проведення хірургічних операцій, медичних обстежень, діагностики та лікування свого чоловіка ОСОБА_9 потерпілою ОСОБА_10 витрачено 1468737,80 грн., що підтверджується долученими копіями касових та товарних чеків. Не заперечує, що дійсно нею було повернути 20000 грн. обвинуваченій, оскільки це була надто мізерна сума, що вона спочатку не хотіла бачити ОСОБА_11 . При цьому, не заперечила, що дійсно обвинувачена відшкодувала їй частково матеріальну шкоду на суму 20000 грн + 150000 грн. + 30000 грн. 
Крім цього, діями обвинуваченої їй – ОСОБА_10 заподіяно моральної шкоди, яку вона оцінює в 1 000 000 гривень і яка полягає в тому, що раптова загибель чоловіка повністю змінила її життя, оскільки чоловік був її опорою, з ним вона прожила багато спільних років подружнього життя. За час перебування чоловіка у лікарні вона постійно була поруч, доглядала за ним переживала за його життя і здоров`я, що призвело до погіршення її самопочуття. В той же час обвинувачена в лікарню жодного разу не навідалась. Весь цей час вона була позбавлена можливості працювати, повноцінно утримувати себе та свою сім`ю, приділяти увагу членам сім`ї. незважаючи на тривале лікування та вжив заходи її чоловік у віці 44 років помер, вона пережила процедуру захоронення, що завдало їй глибоких душевних переживань та страждань. Через смерть чоловіка вона залишилась вдовою, відчуває безпорадність, постійні нервові переживання, фізичну головну біль, розлади сну, стривоженість. 
Вважає, що у ОСОБА_2 відсутня пом`якшуюча обставина – щире каяття і її необхідно суворо покарати, щоб вона "мучилась, так як вона".
Крім повного визнання своєї винності обвинуваченою ОСОБА_2 , її винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення доведена зібраними органом дізнання матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.
Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_2 кримінального правопорушення і визнає фактичні обставини доведеними.
При таких обставинах суд вважає, що дії ОСОБА_2 вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки вона, будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушила правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого. Правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння учасниками судового провадження не оспорюється.
При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. 
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від від 24 травня 2018 року, Верховний суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом застосовуючи ст. 69 КК. 
Слід також вказати, що у кримінальних провадженнях №654/763/17 у постанові від 24 жовтня 2018 року, №346/356/18 у постанові від 12 лютого 2019 року, №166/937/16-к у постанові від 26 квітня 2018 року, №125/1133/17 у постанові від 29 січня 2019 року, Верховний суд прийшов до висновку, що навіть за умови вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у судів були підстави для застосування правових приписів ст.75 КК України та звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
При вирішенні питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_2 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до тяжких злочинів; обставини, що пом`якшують покарання – щире каяття обвинуваченої та часткове відшкодування шкоди; дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, є молодою особою. 
Зважає суд і на відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої. 
Також суд приймає до уваги думку потерпілої, яка втратила рідну їй людину – чоловіка та наполягала на призначенні винній якомога суворого покарання, однак така не є вирішальною при призначенні покарання обвинуваченій. 
Суд також зважає і на наслідки, що настали в результаті дій обвинуваченої, характер та мотиви допущених обвинуваченою порушень правил безпеки дорожнього руху.
Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, приходить висновку про необхідність призначення їй покарання у межах санкції статті, що буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченою кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме її виправленню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Судом встановлено, що скоєне обвинуваченою кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України віднесено до злочинів проти безпеки руху, крім того порушення Правил дорожнього руху України, допущені обвинуваченою ОСОБА_2 , знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
Відтак, суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_2 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу, а протиправні дії обвинуваченої пов`язані з грубим порушенням вимог Правил дорожнього руху України, призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого наступила смерть потерпілого.
Разом з тим, згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому суд враховує, що щире каяття – це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 199/6365/19. В даному випадку, обвинувачена ОСОБА_2 від самого початку події активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, не порушувала процесуальної поведінки, з`являлась на виклики, давала послідовні покази, вживала заходів до відшкодування завданої шкоди потерпілій, яку частково відшкодувала, що свідчить про її каяття у вчиненому. 
Суд приймає до уваги доводи потерпілої про те, що ОСОБА_12 не з`явилась до лікарні і не телефонувала їй, коли вона перебувала поруч з чоловіком, однак, при цьому потерпіла вказувала, що спочатку вона сама не хотіла спілкуватись з обвинуваченою, обвинувачена намагалась відшкодовувати шкоду через її брата, проте, через те, що розмір такого відшкодування був невеликим (20000 грн.), вони повернула обвинуваченій кошти. 
Тому з урахуванням особи винної, її позитивної характеристики, яка має міцні соціальні зв`язки (одружена, являється вагітною, має місце роботи), притягається до кримінальної відповідальності вперше, до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху е притягувалась (том 1 а.с. 233, 235) повністю визнала свою провину, щиро кається, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, частково відшкодувала потерпілій завдану матеріальну шкоду, вибачилася у суді перед дружиною загиблого, вчинення злочину з необережності, а також беручи до уваги позицію прокурора, який у судових дебатах вважав, що виправлення ОСОБА_2 можливе зі звільненням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування основного покарання з випробовуванням, суд дійшов переконання про можливість звільнення її від основного покарання на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробовуванням, з визначенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.
Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею кримінального правопорушення та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
За таких обставин, оскільки судом прийнято рішення про звільнення обвинуваченої від покарання на підставі вимог ст. ст. 75. 76 КК України, суд не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_2 вимог ст. 79 КК України. 
Запобіжний захід обраний ОСОБА_2 у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити без змін.
З речовими доказами необхідно поступити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України та скасувати заходи по забезпеченню даного кримінального провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а тому, з обвинуваченої необхідно стягнути витрати за проведення експертиз у даному кримінальному провадженні в загальній сумі 32563,04 грн. 
Щодо вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 . 
Представником потерпілої – адвокатом ОСОБА_6 від імені та в інтересах потерпілої ОСОБА_10 у порядку, визначеному ст. 128 КПК України, пред`явлено цивільний позов (а.с. 24-27), який уточнено (у зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 , а.с. 155-160) до ОСОБА_2 про відшкодування завданої їй матеріальної шкоди в розмірі 1468737,82 грн., покликаючись, що в період з 07 липня 2024 року та по день смерті – 18.03.2025 ОСОБА_9 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень постійно перебував на стаціонарному лікуванні в реанімаційному відділі Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» (м. Львів, вул. І.Миколайчука, 9). Процес лікування був довготривалим та дороговартісним. За вищевказаний період на придбання ліків, медичних препаратів, для проведення хірургічних операцій, медичних обстежень, діагностики та лікування свого чоловіка ОСОБА_9 потерпілою ОСОБА_10 витрачено 1468737,80 грн., що підтверджується долученими копіями касових та товарних чеків. 
Крім цього, зазначає, що діями обвинуваченої їй – ОСОБА_10 заподіяно моральної шкоди, яку вона оцінює в 1 000 000 гривень і яка полягає в тому, що раптова загибель чоловіка повністю змінила її життя, оскільки чоловік був її опорою, з ним вона прожила багато спільних років подружнього життя. За час перебування чоловіка у лікарні вона постійно була поруч, доглядала за ним переживала за його життя і здоров`я, що призвело до погіршення її самопочуття. Весь цей час вона була позбавлена можливості працювати, повноцінно утримувати себе та свою сім`ю, приділяти увагу членам сім`ї. незважаючи на тривале лікування та вжив заходи її чоловік у віці 44 років помер, вона пережила процедуру захоронення, що завдало їй глибоких душевних переживань та страждань. Через смерть чоловіка вона залишилась вдовою, відчуває безпорадність, постійні нервові переживання, фізичну головну біль, розлади сну, стривоженість. 
Представник цивільного відповідача подав відзив на позов, а.с. 118-120, мотивуючи, що із заявлених у позовних вимогах 1468737,82 грн відшкодування майнової шкоди, яка підтверджується чеками з понесених витрат на лікування потерпілого, ОСОБА_2 добровільно вже сплатила 200550,26 грн, 300000,00 грн покриває страхова виплата, а тому погоджується відшкодувати потерпілій 871462,54 грн. Разом з тим вважає, що сума моральної шкоди є завищеною та підлягає зменшенню. 
Представник цивільного співвідповідача ПАТ «Страхова Група "ТАС" у поданому відзиві заперечує проти позивних вимог, мотивуюче дане тим, що безпосередньо позовних вимог до ПАТ "Стразова група "ТАС" не висунуто, самостійно сторони не звертались та заяв про відшкодування шкоди, не подавали. Крім цього, зазначає, що відповідно до ст. 24 Закону України "Про обов`язкове старування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" витрати на лікування потерпілого можуть відшкодовуватися страховиком тільки потерпілому, який поніс так витрати на своє лікування. 
Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд установив наступне.
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до п. 1.2 ст. 127 КПК України підозрюваний обвинувачений, а також за його згодою будь, яка інша фізична чи юридична особа має право на будь якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Цивільним позивачем в судовому засіданні доведено, що діями ОСОБА_2 їй було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 1468737,82 грн, яка підтверджена документально та сторонами не заперечувалась. 
При цьому, як встановлено судом, не заперечується потерпілою, ОСОБА_2 добровільно вже сплатила їй у відшкодування матеріальної шкоди 200000 грн + 150000 грн + 30000 грн., а всього 380000 грн. Обвинувачена не заперечує, щодо відшкодування потерпілій різниці між добровільно сплаченою сумою, страховою виплатою та ціною позову. 
Як встановлено в ході розгляду справи, 07.07.2024 відбувся страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу «Chevrolet» моделі «Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок якої заподіяна шкода життю потерпілого ОСОБА_9 . Тобто виникли підстави цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 , якою така відповідальність застрахована згідно полісу № ЕР-220213506 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ «Страхова Група "ТАС".
Представник цивільного відповідача ПАТ «Страхова Група "ТАС" поданий у кримінальному провадженні цивільний позов в частині вимог до страховика заперечив, посилаючись на те, що цивільний позивач із заявою про здійснення страхового відшкодування до страховика не звертався, а страхові виплати пов`язані з витратами на його лікування могли бути здійснені лише за заявою потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді, а не його дружині. 
Перевіряючи зазначені доводи, суд виходить з того, що згідно пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.
Статтею 23 цього Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Отже, з урахуванням системного аналізу статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд дійшов висновку про те, що витрати, пов`язані із лікуванням потерпілого відшкодовуються страховиком тільки потерпілому, відповідно до положень пункту 1.3 статті 1 розділу 1 зазначеного Закону якими є особи, життю та здоров`ю яких заподіяна шкода внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. При цьому суд приймає до уваги, що потерпілий ОСОБА_9 помер, перебував у лікарні без свідомості. По цій причині потребував стороннього догляду, сам не міг й не ніс витрат на своє лікування, а медикаменти для його лікування купувала його дружина – потерпіла ОСОБА_10 . 
Таким чином, суд доходить до висновку про те, що право вимоги на відшкодування витрат, які понесла сама позивачка (потерпіла ОСОБА_10 ) на лікування її покійного чоловіка, потерпілого від ДТП, у неї настає відповідно до статей 23, 1166 ЦК України до особи, заподіювача шкоди, яким є ОСОБА_2 . 
За таких обставин, позивачка ОСОБА_10 має право на відшкодування цих витрат з відповідача ОСОБА_2 . 
Доводи ОСОБА_2 про те, що вона має право на відшкодування понесених нею зазначених витрат страховою компанією, а не нею, як винною особою, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі якої обґрунтовані її твердження, такі витрати можуть відшкодовуватися страховиком тільки потерпілому, який поніс такі витрати на своє лікування.
За таких обставин стягненню з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_5 підлягають – 1 106 737,82 грн (1468737,82 грн. (ціна позову) - 380000 грн. (добровільна сплачена ОСОБА_2 сума) = 1 106 737,82 грн.) завданої матеріальної шкоди. 
Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілій ОСОБА_5 у зв`язку із вчиненням ОСОБА_2 кримінального правопорушення, суд враховує наступне.
У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку, що діями обвинуваченої ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_5 завдана моральна шкода, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, перенесених потерпілою внаслідок втрати нею внаслідок ДТП чоловіка, яким вона дорожила та з яким спільно прожила тривалий період життя, виховувала доньку, яка є неповнолітньою, навчається, залишилась без батька, необхідністю на протязі тривалого часу вживати додаткових заходів для адаптації до нових змін у її житті, стосунках, що вимагало від потерпілої додаткових зусиль для організації свого життя.
Також суд приймає до уваги те, що обвинувачена шкоду, заподіяну потерпілій, частково відшкодувала, за вчинене вибачалась, шкодує, проте, до лікарні не навідувалась, що, на переконання суду, суттєво поглибило моральні страждання потерпілої.
Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
В зв`язку з цим суд вважає за необхідне, виходячи з принципів розумності, справедливості та доцільності вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_5 700000,00 грн., вважаючи, що відшкодування шкоди в такому розмірі відповідає суті позовних вимог, характеру діяння винного, характеру і глибині моральних страждань потерпілого, а також є релевантним до майнового стану обвинуваченої.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд 
у х в а л и в :
ОСОБА_2 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75, п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.
Цивільний позов - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) 1 106 737,82 (один мільйон сто шість тисяч сімсот тридцять сім гривень 82 копійки) грн на відшкодування матеріальної шкоди на 700000 (сімсот тисяч 00 коп.) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.
В решті цивільного позову – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення судових експертиз: №СЕ-19/114-24/15791-ІТ в сумі 3786,40 грн.; №СЕ-19/114-24/15906-ІТ в сумі 3786,40 грн.; №СЕ-19/114-24/15795-ІТ в сумі 5679,60 грн.; №2758-Е в сумі 19310,64 грн., а всього – 32563,04 грн. 
Речові докази:
електросамокат марки «Ninebot Kick Scooter serie 01GYF2412C0372», який зберігається на території майданчика тимчасового утримання транспортних засобів Дрогобицького РВП У НП у Львівській області, - повернути потерпілій ОСОБА_10 ; 
автомобіль марки «Chevrolet» моделі «Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_2 , – залишити у власності останньої.
Скасувати заходи по забезпеченню кримінального провадження, вжиті на підставі ухвал слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 08.07.2024.
Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1