Номер провадження: 33/813/693/26
Номер справи місцевого суду: 511/2649/25 
Головуючий у першій інстанції Гринчак С. І. 
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2026 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 24 лютого 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.02.2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судовий збір на користь держави у розмірі 665,60 гривень.

Відповідно до матеріалів справи, згідно протоколу серії ЕПР1 № 412312 від 04.08.2025 року: 04 серпня 2025 року о 16 годині 35 хвилини в с. Новоукраїнка Роздільнянського району, на автодорозі Т16-18 поблизу вул.Шевченко, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем Skoda ДНЗ НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, не внятна мова. Від огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер-6820, та в лікарському закладі ЦРЛ м.Роздільна вул.Європейська, 1 водій ОСОБА_1 відмовився під відеозапис на грудну бодікамеру №7,14, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність оскаржуваної постанови та порушення при її ухваленні судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 24 лютого 2026 року скасувати, ухвалити іншу постанову, якою закрити адміністративну справу, щодо ОСОБА_1 за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що протокол складено незаконно, необґрунтовано та безпідставно. Скаржником акцентується увага на тому, що він перебував у транспортному засобі з метою очікування родичів померлої, які прямували з м. Одеса до с. Новоукраїнка для участі у похованні, будь-яких дій, спрямованих на керування транспортним засобом у стані сп`яніння він не здійснював, а сам факт перебування його у салоні автомобіля у стані сп`яніння не є тотожним факту керування транспортним засобом.
Скаржником наголошується, що матеріали справи не містять зафіксованого факту зупинки його транспортного засобу та керування ним транспортним засобом.
Також при винесенні рішення, скаржник просить врахувати, факт того, що він здійснює догляд за матір`ю його дружини, яка є особою похилого віку та потребує регулярної допомоги та підтримки і яка проживає на значній відстані від його місця проживання. Скаржник наголошує, що автомобіль є необхідним засобом пересування для забезпечення відвідувань та належного догляду, а позбавлення його права керування транспортними засобами фактично позбавить його можливості належним чином здійснювати догляд за особою похилого віку та негативно вплине на її стан здоров`я і умови проживання.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який повідомлений про час та місце розгляду справи.
Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з неможливості прибути у судове засідання у призначену дату з поважних причин, а саме у зв`язку здійснення догляду за близькою родичкою, яка потребує постійної допомоги.
Апеляційний суд зауважує, що попереднє судове засідання 23.03.2026 року було відкладено за клопотанням ОСОБА_1 , клопотань про розгляд справи в режимі відеоконференції від останнього не надходило, а тому враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, не вбачається підстав для чергового відкладення судового розгляду виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01.04.2008, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26.04.2007). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Незважаючи на позицію ОСОБА_1 , про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 №412312 від 04.08.2025 року, відповідно до якого 04 серпня 2025 року о 16 годині 35 хвилини в с. Новоукраїнка Роздільнянського району, на автодорозі Т16-18 поблизу вул.Шевченко, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем Skoda ДНЗ НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, не внятна мова, від огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер-6820, та в лікарському закладі ЦРЛ м.Роздільна вул.Європейська, 1 водій ОСОБА_1 відмовився під відеозапис на грудну бодікамеру №7,14, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, протокол підписано ОСОБА_1 та зроблена відмітка, що останній від пояснень відмовився; копією постанови № 2095 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5364698 від 04.08.2025 року за ч. 5 ст. 121 КУпАП; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому зафіксовані ознаки алкогольного сп`яніння та відмова від проходження огляду в закладі охорони здоров`я; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд не проводився у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 ; відеозаписом з місця події, з на якому зафіксовано обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки так і у медичному закладі.
Визнаючи винним та накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП суддя виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.5 ПДР України.
З зазначеним висновком судді апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що протокол складено незаконно, необґрунтовано та безпідставно апеляційний суд відхиляє, оскільки при перевірці встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст. ст. 254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до нього. Як свідчить відеозапис, ОСОБА_1 скористався наданим йому правом ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення та відмовився від надання пояснень.
Версії ОСОБА_1 про не керування ним транспортним засобом за обставин вказаних у протоколах про адміністративне правопорушення спростовується фактичними даними, що містяться у наведеному відеозаписі, з якого випливає, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції не висловлював версії, що не він керував транспортним засобом, а навпаки вказував, що він їде зі зміни втомлений, а потім підтверджує що дійсно вживав алкоголь. Також, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 перебував на водійському сидінні, при цьому автомобіль мав заведений двигун.
Тому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, який у повному обсязі узгоджується з наданим відеозаписом та іншими долученими до справи доказами, а доводи скаржника у цій частині суд вважає необґрунтованими та розцінює як намагання скаржника уникнути притягнення до адміністративної відповідальності.
Також, апеляційний суд звертає увагу на постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП, хоча вона і не має преюдиціальної сили, проте разом з тим у сукупності з іншими фактичними даними наведених доказів, підтверджує подію керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин вказаних у постанові судді, що оскаржується.
Вимога апеляційної скарги скаржника, щодо врахування при розгляді справи, що він здійснює догляд за матір`ю своєї дружини, у зв`язку з чим йому автомобіль потрібен для пересування, апеляційним судом не приймається до уваги, оскільки санкція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з обов`язковим позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Загалом всі доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.
Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування детально на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже ОСОБА_1 реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 24 лютого 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов