ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
36000, м. Полтава, вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, тел. (0532) 610-421, факс (05322) 2-18-60, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2026 Справа № 917/32/26 

Суддя Киричук О.А. при секретарі судового засідання Тертичній О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу
за позовною заявою КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ №7» Криворізької міської ради (адреса Україна, 50089, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, вулиця Ботанічна, будинок 1 А, ЄДРПОУ 01985995)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» код ЄДРПОУ 25392923 (адреса 37043, Полтавська обл., Пирятинський р-н, Шлях Київ-Харків, корпус 134 км.; для листування: 03124, м. Київ-124 (Укрпошта) а/с №1, ЄДРПОУ 25392923)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «СИНЕРГІЯ СИСТЕМ»
про стягнення 384 774грн. 38коп., 

без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

КОМУНАЛЬНЕ НЕКОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ №7» Криворізької міської ради звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП», у якому просить стягнути заборгованість в розмірі 384 774грн. 38коп., у тому вартість не отриманого оплаченого товару за договором поставки №418 від 30.01.2024 на суму 374 673,60 грн та три відсотка річних у розмірі 10 100 грн. 78 коп.
Ухвалою від 14.01.26 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 917/32/26, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
02.02.2025 року від відповідача до суду надійшов відзив, у якому відповідач, зокрема, просив суд:
1. Проводити розгляд справи № 917/32/26 в порядку загального позовного провадження.
2. Залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «СИНЕРГІЯ СИСТЕМ».
3. Витребувати у Комунального некомерційного підприємства «Криворізька Міська лікарня № 7» Криворізької Міської ради оригінали талонів бренду «АВІАС» на Дизельне паливо у загальній кількості 7080 л з відповідними номерами (копії яких додані до Позовної заяви), на підставі ч. 6 ст. 91 ГПК України. 
Ухвалою від 20.02.26 суд постановив у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовити; залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «СИНЕРГІЯ СИСТЕМ», запропонувати третій особі надати документально підтверджені письмові пояснення; витребувати у Комунального некомерційного підприємства «Криворізька Міська лікарня № 7» Криворізької Міської ради оригінали талонів бренду «АВІАС» на Дизельне паливо у загальній кількості 7080 л з відповідними номерами (копії яких додані до Позовної заяви), на підставі ч. 6 ст. 91 ГПК України.
11.03.26 від позивача надійшли оригінали талонів бренду «АВІАС» на Дизельне паливо у загальній кількості 7080 л з відповідними номерами (копії яких додані до Позовної заяви).
16.03.2025 року від відповідача до суду надійшов відзив, у якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому, у прохальній частині відзиву відповідач заявив клопотання, які вже ним заявлялися і вирішені судом, про що зазначено у ухвалі суду від 20.02.26.
Інші заяви чи клопотання від сторін до суду не надходили. 
Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази, дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір по суті й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 917/32/26.
Судом враховано, що за ч.13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Для забезпечення процесуальних прав сторін, прийняття рішення судом відкладалося.
Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.
30.01.2024року між Комунальним некомерційним підприємством «Криворізька міська лікарня №7» Криворізької міської ради (далі – Позивач, Замовник) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПВІДАЛЬНІСТЮ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» (надалі - Постачальник/Відповідач), було укладено Договір поставки №418 (надалі — Договір).
Відповідно до п. 2.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити через мережу АЗС Постачальника або партнерських АЗС у власність Замовнику товар-Пально-мастильні матеріали (надалі — Товар, ПММ), який зазначений в п. 2.1. цього Договору — дизельне паливо для генераторів (Код ДК 021:2015:09130000-9 Нафта і дистиляти) за довірчими документами (талони пластикові/скретч-картки), що далі надають право на одержання ПММ. Закупівля палива для генераторів здійснювалась за рахунок бюджетних коштів (місцевий бюджет).
Згідно п.2.2 Договору Замовник зобов`язується прийняти Товар на АЗС та оплатити його на умовах цього Договору.
Згідно п. 2.3. Договору найменування Товару, вид, марка, кількість, ціна, інформація щодо нормативно-технічної документації, вимогам яких відповідає Товар, тощо, наведені в Специфікації, що є Додатком № 1 до Договору (далі - Специфікація).
Пункт 3.3 визначає суму Договору, яка становить: 455 736, 00 грн. (чотириста п`ятдесят п`ять тисяч сімсот тридцять шість гривень), у тому числі ПДВ: 75 956, 00 грн. (сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість гривень). Ціна Товару зазначається у Специфікації та включає в себе: вартість Товару включно з вартістю зберігання, всі податки, збори, необхідні платежі, що сплачуються або мають бути сплачені згідно із законодавством України, а також всі інші витрати Постачальника, у тому числі по взаємовідносинах із АЗС, пов`язані з виконанням Договору (п. 3.2 Договору).
Згідно п. 3.6 Договору обсяги поставки Товару та сума Договору можуть бути змінені Замовником у зв`язку зі зменшенням реального фінансування Замовника.
Згідно п. 3.7 Договору Оплата за даним договором здійснюється Замовником в національній валюті у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахункових рахунок Виконавця не пізніше 15 календарних днів з моменту поставки товару на підставі видаткової накладної. У разі затримки бюджетного фінансування, розрахунок за надані послуги здійснюється Замовником протягом 10-ти банківських днів з дня отримання бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок.
Згідно п.4.1 Договору поставка товару здійснюється Постачальником партіями протягом строку дії Договору за Заявкою Замовника, підписаною уповноваженими особами, шляхом передачі Постачальником Замовнику бланків дозволів, а саме: талони пластикові/скретч картки, які не є засобом розрахунків/платежів між Сторонами. Талони пластикові/скретч картки (бланк) містить інформацію про вид і об`єм нафтопродуктів, якими буде заправлений автотранспорт Замовника при наданні таких Бланків на АЗС протягом терміну дії такого бланку. Передача довірчих документів (талони пластикові/скретч картки) в строки, встановлені цим Договором, здійснюються за адресою Замовника, яка зазначена в Договорі (м. Кривий Ріг, вул. Маршака, буд. 1а) за власний рахунок Постачальника.
Пунк 4.2. договору передбачає, що Постачальник гарантовано зобов`язується забезпечити відпуск товару (фактичну заправку автотранспорту Замовника) згідно бланку-дозволу (талони пластикові /скретч-картки) за наявності технічної можливості на АЗС. При цьому Замовник має право безпосереднього вибору будь-якої АЗС Постачальника (додаток №2 договору) або партнерських АЗС, розташованих на території м. Кривого Рогу та Дніпропетровської області (у тому числі щонайменше однієї АЗС — в межах п`яти км від місцезнаходження Покупця).
Згідно п. 4.3. Договору Відповідач несе всі ризики щодо втрати чи пошкодження Товару до його фактичної передачі (відпуску Товару на АЗС) Позивачу згідно з умовами Договору.
Термін дії талонів/скетч-карток становить не менше одного року. У разі завершення терміну дії талонів/скретч карток Постачальник зобов`язується продовжити їх термін дії або замінити на інші та відпускати паливо по таких талонах або скретч/картам з АЗС до повного використання талонів Замовником. Строк поставки товару до 25.12.2024 року (п.4.5 договору).
Згідно п.4.6. Договору строк поставки товару: до 25.12.2024 року.
Згідно п.6.1 Договору Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами та діє до 31.12.2024 року.
21.06.2024 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору №418 від 30.01.2024 року згідно п.1 якої: сторони домовилися збільшити ціну за одиницю Товару, не збільшуючи при цьому суми Договору та не погіршуючи його якість (надалі – Додаткова угода № 1).
Ціна за 1 л збільшується з 44,68 грн. до 52,92 грн. з ПДВ.
Пунктом 2 Додаткової угоди № 1 сторони дійшли згоди про зменшення обсягу закупівлі Товару (з 10200 л до 8611,7913 л.) в межах суми Договору.
На виконання умов Договору ТОВ «Гарант Ойл Групп» передало, а КНП «Криворізька МР №7» отримала за Видатковою накладною № Рн240701/004 від 01.07.2024 року Дизельне паливо для генераторів за довірчими документами (талони пластикові/скретч-картки) у кількості 7180 літрів. Даний товар був оплачений позивачем про що свідчить платіжна інструкція № 667 від 15.07.2024 року на суму оплати – 379 965,60 грн.
Як стверджує позивач згідно видаткової накладної № Рн240701/004 від 01 липня 2024 року Відповідач поставив/передав у користування дизельне паливо для генераторів за такими довірчими документами (талони пластикові/скретч картки):
номіналом 10л. - 24 талони, серійний номер: 0786167, 0786168, 0786169, 0786170, 0788479, 0788480, 0788477, 0788478, 0788475, 0788476, 0788473, 0788474, 0788471, 0788472, 0788469, 0788470, 0788467, 0788468, 0788465, 0788466, 0788463, 0788464, 0788461, 0788462;
номіналом 20л - 90 талонів, серійний номер: 0756488, 0756485, 0756486, 0756483, 0756484, 0756481, 0756482, 0756519, 0756520, 0756517, 0756518, 0756515, 0756516, 0756513, 0756514, 0756511, 0756512, 0756509, 0756510, 0756507, 0756508, 0756505, 0756506, 0756503, 0756504, 0756501, 0756502, 0679331, 0679332, 0679333, 0679334, 0679335, 0679336, 0679337, 0679338, 0679339, 0679340, 0756539, 0756540, 0756537, 0756538, 0756535, 0756536, 0756533, 0756534, 0756531, 0756532, 0756529, 0756530, 0756527, 0756528, 0756525, 0756526, 0756523, 0756524, 0756521, 0756522, 0756559, 0756560, 0756557, 0756558, 0756555, 0756556, 0756553, 0756554, 0756551, 0756552, 0756549, 0756550, 0756547, 0756548, 0756545, 0756546, 0756543, 0756544, 0756541, 0756542, 0756541, 0756499, 0756500, 0756497, 0756498, 0756495, 0756496, 0765493, 0756494, 0756491, 0756492, 0756489, 0756490, 0756487;
номіналом 30л. - 168 талонів, серійний номер: 2361707, 2361708, 2361705, 2361706, 2361703, 2361704, 2361701, 2361702, 2361599, 2361600, 2361597, 2361598, 2361595, 2361596, 2361593, 2361594, 2361591, 2361592, 2361589, 2361590, 2361587, 2361588, 2361585, 2361586, 2361583, 2361584, 2361709, 2361710, 2361699, 2361700, 2361697, 2361698, 2361695, 2361696, 2361693, 2361694, 2361691, 2361692, 2361689, 2361690, 2361687, 2361688, 2361685, 2361686, 2361683, 2361684, 2361681, 2361682, 2361679, 2361680, 2361677, 2361678, 2361675, 2361676, 2361673, 2361674, 2361671, 2361672, 2361669, 2361670, 2361667, 2361668, 2361665, 2361666, 2361663, 2361664, 2361661, 2361662, 2361579, 2361580, 2361577, 2361578, 2361575, 2361576, 2361573, 2361574, 2361571, 2361572, 2361569, 2361570, 2361567, 2361568, 2361565, 2361566, 2361563, 2361564, 2361561, 2361562, 2361639, 2361640, 2361637, 2361638, 2361635, 2361636, 2361633, 2361634, 2361634, 2361631, 2361632, 2361629, 2361630, 2361627, 2361628, 2361625, 2361626, 2361623, 2361624, 2361621, 2361622, 2361559, 2361560, 2361557, 2361558, 2361555, 2361556, 2361553, 2361554, 2361551, 2361552, 2361549, 2361550, 2361547, 2361548, 2361548, 2361545, 2361546, 2361543, 2361544, 2361541, 2361542, 2361659, 2361660, 2361657, 2361658, 2361655, 2361656, 2361653, 2361654, 2361651, 2361652, 2361649, 2361650, 2361647, 2361648, 2361645, 2361646, 2361643, 2361644, 2361641, 2361642, 2361619, 2361620, 2361617, 2361618, 2361615, 2361616, 2361613, 2361614, 2361611, 2361612, 2361609, 2361610, 2361607, 2361608, 2361605, 2361606, 2361603, 2361604, 2361601, 2361602.
При цьому, у підтвердження зазначених у позові обставин, на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів (у зв"язку із задоволенням клопотання відповідача про витребування оригінали талонів) позивач надав суду оригінали талонів бренду «АВІАС» на Дизельне паливо у загальній кількості 7080 л з відповідними номерами, копії яких додані до позовної заяви.
Відповідач же стверджує, що Позивач не надає жодних доказів на підтвердження тверджень, що додані до Позову копії талонів мережі АЗС бренду «АВІАС» начеб то були отримані ним саме від Відповідача та саме по Договору № 418 від 30.01.2024 року.
При цьому зауважує, що згідно Додатку № 1 у вигляді Специфікації на умовах Договору № 418 від 30.01.2024 року поставлялося Дизельне паливо для генераторів бренду ПАТ «Укрнафта», про що свідчить також Додаток № 2 з переліком АЗС саме «Укрнафта», а тому відповідно Позивачу і постачались талони бренду АЗС «Укрнафта».
Крім того відповідач звертає увагу суду, що Позивач не надає до Позову жодних доказів (наприклад Актів приймання-передачі талонів, Специфікацій із реєстром номерів талонів та/або інше) на підтвердження того, що додані до Позову талони бренду Авіас були отримані ним саме від Відповідача і саме на умовах Договору № 418 від 30.01.2024 року.
Позивач вказує, що у нього залишились невикористаними талони на дизельне пальне у кількості 7080 л (скретч-картки номіналом 10л - 24шт., номіналом 20л - 90шт., номіналом 30л - 168шт., ) на суму 374 673,60грн.
В обгрунтування цього позивач послався на таке:
- АЗС, починаючи з 12 лютого відмовляє Позивачу у видачі дизельного палива за придбаними талонами з посиланням на відсутність пального на АЗС, що призводить до реального зриву роботи в КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР, яка є лікарнею міста Кривого Рогу (обслуговує мешканців міста Кривий Ріг та прилеглих до міста сіл), в частині безперебійної роботи генераторів, особливо у період дії військового стану.
- на даний час, Позивач не має змоги скористатися своїм же майном, тобто Відповідач перешкоджає у вільному користуванні та розпорядженні пальним, яке знаходиться на відповідальному безкоштовному зберіганні у Відповідача.
- Відповідачем порушено умови вказаного договору про закупівлю, оскільки Позивач не має можливості використати талони за призначенням та здійснити повну вибірку оплаченого ним пального.
- відтак у Відповідача виник обов`язок з повернення Позивачу кошти за пальне.
- своїми діями Відповідач порушив права Позивача, оскільки обов`язок Відповідача здійснити обмін талонів на пальне, які були придбані на підставі Договору поставки №418, Відповідач не виконав.
- розмір збитків складає 374 673,60 грн. із розрахунку: 379 965,60грн. : 7180л =52,92грн. х 7080л =374 673,60 грн. , де 379 965,60грн. - сума сплачена Відповідачу згідно платіжного доручення №667 з урахуванням ПДВ; 7180л – кількість оплаченого дизельного палива згідно видаткової накладної; 52,92грн – вартість 1 л. дизельного палива з урахуванням ПДВ; 7080л. кількість дизельного пального, яке винен Відповідач; 374 673,60 грн. – сума збитків.
Відповідач стверджує, що він повністю та належним чином виконав свої зобов`язання перед КНП «Криворізька МР №7» по Договору № 418 від 30.01.2024 року, Додатку № 1, 2 та Додатковій угоді № 1 до нього та поставив їй товар (згідно ч. 2 ст. 664 ЦК України) у передбачений п. 4.6 Договору строк до 25.12.2024 року, у замовленій кількості та номенклатурі , і з боку Замовника жодних претензій щодо отриманого за вищевказаною видатковою накладною не було, що підтверджується опублікованими самим Покупцем Звітом про виконання договору, а тому заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Також відповідач у відзиві вказує, що:
- Згідно Додатку № 1 у вигляді Специфікації на умовах Договору № 418 від 30.01.2024 року поставлялося Дизельне паливо для генераторів бренду ПАТ «Укрнафта», про що свідчить також Додаток № 2 з переліком АЗС саме «Укрнафта», а тому відповідно Позивачу і постачались талони бренду АЗС «Укрнафта»;
- із загальнодоступних та відкритих відомостей з офіційного сайту з держзакупівель за посиланням https://prozorro.gov.ua вбачається, що КНП «Криворізька МР №7» неодноразово закуповувала саме Безстрокові талони мережі АЗС бренду «АВІАС» у їх емітента та власника/управителя такої мережі, а саме: у Товариства з обмеженою відповідальністю «СИНЕРГІЯ СИСТЕМ» (код ЄДРПОУ 44876120) по Договору поставки №3/2210 від 15.01.2024 року в межах закупівлі № UA-2024-01-08-002635-a, який опублікований за посиланням https://prozorro.gov.ua/uk/tender/UA-2024-01-08- 002635-a. Отже талони мережі АЗС бренду «АВІАС» (з необмеженим терміном дії/ безстрокові), були придбані у ТОВ «СИНЕРГІЯ СИСТЕМ» (код ЄДРПОУ 44876120) по вищевказаному договору і це також вказує на необґрунтованість заявлених позовних вимог та є підставою для відмови у їх задоволенні.
- Позивач стверджуючи про відмову АЗС в отоваренні талонів бренду «АВІАС» з лютого, не відомо якого року і не підтверджує такі твердження жодними належними доказами.
- зі змісту Договору вбачається, що саме Позивач зобов`язаний самовивозенням забезпечити отоварення талонів за наслідком пред`явлення їх у відповідні строки на АЗС, які вказані у Додатку № 2 до Договору № 418 від 30.01.2024 року. Проте жодних доказів в блокуванні та/або відмови в отоваренні талонів на відповідній АЗС на умовах Договору № 418 від 30.01.2024 року при пред`явленні талонів, при відповідному зверненні уповноважених осіб Позивача, матеріали справи не містять.
- Позивач не звертався до Відповідача з відповідними листами/претензіями, тощо, про наявність таких обставин, що вкотре підтверджує відсутність порушень прав позивача зі сторони Відповідача. Доказів в підтвердження порушення саме Відповідачем строків поставки товару, як і в блокуванні або відмови отоваренні талонів у встановлені пунктом 4.6. Договору строки до матеріалів справи не надано.
Судом досліджено всі докази наявні в матеріалах справи.
Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли в зв`язку з укладенням та виконанням договору поставки.
Згідно із ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.
Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України).
Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Договору № 418 від 30.01.2024 року ТОВ «Гарант Ойл Групп» передало, а КНП «Криворізька МР №7» отримала за Видатковою накладною № Рн240701/004 від 01.07.2024року Дизельне паливо для генераторів за довірчими документами (талони пластикові/скретч-картки) у кількості 7180 літрів. Даний товар був оплачений позивачем про що свідчить Платіжна інструкція № 667 від 15.07.2024 року на суму оплати – 379 965,60 грн.
Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно яких торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (надалі - АЗС) (абзац 2 п.3 Правил).
Згідно з п.9 Правил, розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року №281/171/578/155 затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).
Згідно з п.3 Інструкції, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Порядок відпуску нафтопродуктів за талонами визначений у п.п.10.3.3 Інструкції, а саме: форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона.
Тож, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС.
Як зазначає позивач, АЗС, починаючи з 12 лютого відмовляє Позивачу у видачі дизельного палива за придбаними талонами з посиланням на відсутність пального на АЗС, що призводить до реального зриву роботи в КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР, яка є лікарнею міста Кривого Рогу (обслуговує мешканців міста Кривий Ріг та прилеглих до міста сіл), в частині безперебійної роботи генераторів, особливо у період дії військового стану.
Судом враховано, що, відповідач, заперечуючи проти позову, вказує на те, що Позивач стверджуючи про відмову АЗС в отоваренні талонів бренду «АВІАС» з лютого, не відомо якого року і не підтверджує такі твердження жодними належними доказами.
Суд зазначає, що сторонами в Договорі не погоджено оформлення порядку відмови АЗС в отоваренні талонів. У свою чергу, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів на спростування відповідних обставин щодо неможливості отримання палива за талонами, а на офіційному сайті ПАТ «Укрнафта» зазначено, що у зв`язку із невиконанням компаніями-емітентами (картковими операторами талонів ТМ «Авіас») зобов`язань по поставці палива та оплати наданих послуг по обслуговуванню паливних карток, ПАТ «Укрнафта» 23 грудня з 00.00 на всіх АЗК мережі UKRNAFTA припиняє реалізацію пального за скретч-картками (талонами), паливними картками «Авіас» та мобільним застосунком Energy". Зазначене є загальновідомим фактом, про що свідчать дані в засобах масової інформації.
При цьому, відповідачем в ході судового розгляду справи належними доказами не підтверджено та не доведено суду можливості отоварення залишку талонів бренду «АВІАС» на АЗС «Укрнафта» (перелік яких наведено у Додатку № 2 до договору), а також реальної можливості відвантаження палива як у спірні дати, на які посилається позивач, так і в будь-які інші дати до моменту звернення позивача з цим позовом.
Так, з урахуванням наведених вище обставин справи, суд вбачає, що надання окремої оцінки обставинам щодо причин, з яких позивач не отримав товар по вказаних талонах для правильного вирішення цієї справи, не вимагається, адже пунк 4.2. договору передбачає, що Постачальник гарантовано зобов`язується забезпечити відпуск товару (фактичну заправку автотранспорту Замовника) згідно бланку-дозволу (талони пластикові /скретч-картки) за наявності технічної можливості на АЗС. Тобто незалежно від причин не отримання товару по талонам, позивач не втрачає право вимагати, зокрема, повернення сплачених ним грошових коштів за пальне, яке не було отримано по талонах.
Суд також враховує, що у даному випадку відповідач також стверджує, що у межах договору Позивачу постачались талони бренду АЗС «Укрнафта», оскільки згідно Додатку № 1 у вигляді Специфікації на умовах Договору № 418 від 30.01.2024 року поставлялося Дизельне паливо для генераторів бренду ПАТ «Укрнафта», про що свідчить також Додаток № 2 з переліком АЗС саме «Укрнафта», а талони бренду «АВІАС» (з необмеженим терміном дії/ безстрокові) були придбані у ТОВ «СИНЕРГІЯ СИСТЕМ» (код ЄДРПОУ 44876120) по Договору поставки №3/2210 від 15.01.2024 року в межах закупівлі № UA-2024-01-08-002635-a. Вказані заперечення відповідача проти позову судом відхиляються, з огляду на таке.
За змістом ч.ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
Стандарт доказування вірогідність доказів, на відмінну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зміст цієї статті свідчить, що нею на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Позивачем долучено до позову копії талонів, за якими ним не було отримано паливо (оригінали надані на виконання вимог суду), водночас, в матеріалах справи відсутні відомості щодо загального переліку талонів отриманих позивачем від відповідача (акт приймання-передачі, реєстр переданих талонів і т.п.).
Однак, умовами Договору не передбачено складання сторонами переліку талонів отриманих позивачем від відповідача. При цьому, відповідач, бажаючи спростувати твердження позивача мав можливість зі свого боку надати докази, які б спростовували твердження позивача.
Суд зазначає, що саме на відповідача покладався обов`язок контролювати кількість використаних позивачем талонів та кількість талонів, що залишилася у його розпорядженні, адже кількість талонів, що перебуває у розпорядженні позивача дорівнює кількості пального, що вже оплачене останнім та має бути передане йому відповідачем по першій вимозі позивача, у разі пред`явлення талонів.
При цьому, відповідач не заперечує з приводу тієї кількості талонів за якими позивачем було отримано частину пального та не заперечує самого факту передання позивачу талонів відповідної кількості.
Стверджуючи про те, що Позивачу постачались талони бренду АЗС «Укрнафта», відповідач не надає відповідний документ, зважаючи на те, що у випадку його складання відповідач є його підписантом, як постачальник товару та особа, що мала передати відповідні талони.
Також відповідач не вказує та не доводить, що неотоварені позивачем талони поставлені точно не ним; не вказує та не доводить, що ним за Видатковою накладною Рн240701/004 від 01.07.2024 року поставлені позивачу талони з іншими номерами.
Так само відповідач не надає докази у обгрунтування твердження, що талони бренду «АВІАС» (які додані позивачем до позову) були придбані у ТОВ «СИНЕРГІЯ СИСТЕМ» по Договору поставки №3/2210 від 15.01.2024 року в межах закупівлі № UA-2024-01-08-002635-a. 
За відсутності таких доказів, суд, керуючись принципом вірогідності доказів, вважає, що представлені позивачем копії талонів є достатнім підтвердженням того, що такі талони було надано позивачу саме відповідачем. До того ж відповідачем не спростовано того факту, що з загальної кількості оплаченого товару залишились невикористаними талони на дизельне пальне у кількості 7080 л (скретч-картки номіналом 10л - 24шт., номіналом 20л - 90шт., номіналом 30л - 168шт., ) на суму 374 673,60грн.
Суд зазначає, що сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.
У частині третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Також, аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
При цьому, реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Саме дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Передбачений статтею 79 ГПК України стандарт доказування вірогідність доказів підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, та презюмує, що ним покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу) (постанова Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №910/5408/21, від 16 квітня 2025 у справі № 922/5322/23).
На підтвердження своїх заперечень відповідач не надав жодного допустимого та належного доказу та не послався на існування таких, повністю переклавши на позивача доведення цих обставин, що є неприпустимим в силу наведеного вище.
З урахуванням викладених вище обставин та доказів, суд установив, що надані позивачем докази в підтвердження факту існування неотоварених талонів, що поставлені саме відповідачем відповідачем, мають перевагу як більш вагомі докази, тобто існування стверджуваної останньою обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (заявлений відповідачем).
У зв`язку з наведеним вказані вище посилання відповідача суд вважає необгрунтованим необґрунтованими.
Частиною 1 ст. 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до приписів ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Таким чином, відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 року по справі № 5011-42/13539-2012|3-30гс13.
Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.
Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.
Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року по справі №918/631/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 667 ЦК України якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення. Необхідні для цього витрати покупець зобов`язаний відшкодувати продавцеві, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Твердження позивача про те, що оплачений товар йому відповідачем не передано, грошові кошти не повернені, відповідач при розгляді справи не заперечував.
Відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Таким чином, з викладених обставин вбачається не виконання відповідачем умов договору щодо належної поставки товару та виникнення у нього зобов`язання із компенсації позивачу вартості талонів, що не були отоварені.
Поданий позов є належним способом реалізації права позивача на повернення суми попередньої оплати в разі непоставки товару.
За розрахунком позивача, враховуючи ціну за 1 л палива та кількості невикористаних карток, розмір збитків складає 374 673,60 грн. із розрахунку: 379 965,60грн. : 7180л =52,92грн. х 7080л =374 673,60 грн., де 379 965,60грн. - сума сплачена Відповідачу згідно платіжного доручення №667 з урахуванням ПДВ; 7180л – кількість оплаченого дизельного палива згідно видаткової накладної; 52,92грн – вартість 1 л. дизельного палива з урахуванням ПДВ; 7080л. кількість дизельного пального, яке винен Відповідач; 374 673,60 грн. – сума збитків.
Суд відзначає, що відповідачем не спростовано, як переліку невикористаних позивачем талонів, так і не надано власного розрахунку суми грошових коштів, що підлягає компенсації, відтак перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд погоджується із загальною вартістю товару, який фактично не може бути отриманий та підлягає сплаті позивачу, вважає його вірним та арифметично правильним.
Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення із відповідача 374 673,60 грн, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню у цій частині.
Щодо наслідків порушення відповідачем умов Договору суд зазначає, що за змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Крім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних від суми основного боргу, що за розрахунком позивача складає 10 100 грн 78коп. (з 12.02.2025 по 05.01.2026 включно).
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Щодо вимог в частині стягнення 3% річних суд зазначає таке.
Нарахування 3 % річних позивач здійснює з 12.02.2025 по 05.01.2026 включно.
Суд, визначений позивачем початок нарахування 3 % річних вважає необґрунтованим з огляду на таке.
У позові позивач не обгрунтовує визначений ним початок прострочення зобов"язання з повернення коштів. При цьому, позивач не вказує, що він звертався до позивача до подання позову з вимогою про виконання відповідачем зобов"язання згідно з умовами договору чи повернення коштів за неотриманий товар. Водночас, умовами договору термін отоварення позивача Бензином не зазначено. Більш того, згідно п.4.5 Договору термін дії талонів/скретч карток становить не менше одного року, у разі завершення терміну дії талонів постачальник зобов"язується продовжити їх термін дії або замінити на інші та відпускати паливо по таким талонам до повного використання талонів замовником; згідно п.4.6. Договору строк поставки товару: до 25.12.2024 року; згідно п.6.1 Договору Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами та діє до 31.12.2024 року.
Тобто за сприятливих умов, позивач міг використовувати зазначені талони певний період часу після закінчення строку договору.
У той же час, з наявних у справі обставин неможливо встановити, з якого часу та на який обсяг Товару відбулося порушення відповідачем умов Договору кожного числа, коли відповідач фактично не відвантажив товар за пред`явленим талоном. Тому, передовсім, суд переконаний у тому, що нарахування відповідачу 3% річних з 12.02.2025 є необгрунтованим.
З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.
Тобто визначаючи розмір заборгованості за договором, зокрема, в частині 3% річних суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
З огляду те, що позивач не довів, що він звертався до позивача до подання позову з вимогою про виконання відповідачем зобов"язання згідно з умовами договору чи повернення коштів за неотриманий товар, із врахуванням визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення 3% річних задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення із відповідача 374 673,60 грн, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню в цій частині, у іншій частині вимог суд відмовляє у позові.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.
Як убачається з матеріалів справи при зверненні з позовом у даній справі позивачем надані докази сплати судового збору у розмірі 5771,61 грн.
Вимоги у даній справі складаються з вимоги про стягнення 384 774,38 грн.
За звернення до суду з позовом майнового характеру підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціна позову, але не менше одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який визначається станом на перше січня календарного року, в якому поданий позов.
Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Позовна заява подана позивачем в електронній формі. Виходячи із ціни позову з врахуванням подання позивачем позову в електронній формі позивач мав сплатити 4617,29 грн.
Суд здійснює розподіл судових витрат по сплаті судового збору, виходячи з розміру 4617,29 грн (необхідний розмір судового збору для звернення до суду у даному випадку).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в 4496,08 грн.
Керуючись ст. 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» код ЄДРПОУ 25392923 (адреса 37043, Полтавська обл., Пирятинський р-н, Шлях Київ-Харків, корпус 134 км.; для листування: 03124, м. Київ-124 (Укрпошта) а/с №1, ЄДРПОУ 25392923) на користь КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ №7» Криворізької міської ради (адреса Україна, 50089, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, вулиця Ботанічна, будинок 1 А, ЄДРПОУ 01985995) 374 673,60 грн боргу, 4496,08 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
3. У іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Киричук О.А.