Справа № 755/1324/26
1кп/755/761/26
В И Р О К
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі 
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №12025105040001051 від 04.11.2025 року за обвинуваченням 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, працює не офіційно адміністратором, без місця реєстрації на території України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимого:
-26.05.2025 року Дніпровським районним судом м. Києва, за ч.4 ст.185, ч.1 ст.ст.357, 69, 70 КК України, до 2 років пробаційного нагляду,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 31.10.2025 року, приблизно о 22 год. 30 хв., перебуваючи поблизу житлового будинку, що розташований по вулиці Флоренції, 12-А, у м. Києві, підійшов до наглядно знайомого неповнолітнього  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в той момент тримав в руках мобільний телефон марки «iPhone 12 Pro» сірого кольору, імеі НОМЕР_2 , вартістю 12261 гривень 33 копійки, та спілкувався за допомогою стільникового зв`язку зі своїм знайомим ОСОБА_6 . У цей час, у ОСОБА_3 , виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненого повторно, зокрема вище вказаним мобільним телефоном, що належить неповнолітньому потерпілому.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненого повторно, ОСОБА_3 , діючи з корисливих спонукань, підійшовши до неповнолітнього ОСОБА_5 та під приводом здійснення телефонної розмови попросив останнього надати йому мобільний телефон марки «iPhone 12 Pro». 
Так, ОСОБА_5 , будучи впевненим у тому, що ОСОБА_3 має намір здійснити телефонний дзвінок, не здогадуючись про злочинні наміри останнього, погодився та передав останньому належний йому мобільний телефон.
У подальшому, маючи на меті відволікти увагу ОСОБА_5 , ОСОБА_3 з метою доведення вищезазначеного злочинного умислу до кінця, відійшов та зробив вигляд, що комусь зателефонував та скориставшись моментом, що ОСОБА_5 перестав спостерігати за його діями, ОСОБА_3 утримуючи при собі мобільний телефон «iPhone12 Pro» сірого кольору, імеі НОМЕР_2 , оціночною вартістю 12261 гривень 33 копійки, що належить неповнолітньому ОСОБА_5 , з місця вчинення злочину зник, а викрадене майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому майнової шкоди у розмірі 12261 гривень 33 копійки.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті та цивільний позов визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що 31.10.2025 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, він перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Флоренції, 12-А, де підійшов до неповнолітнього потерпілого, з яким був знайомий та, скориставшись його довірою, попросив у нього мобільний телефон для власних потреб, однак телефон не повернув, розпорядився на власний розсуд.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники кримінального провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників кримінального провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у заволодінні чужим майно шляхом зловживання довірою /шахрайство/, вчиненому повторно та кваліфікує його дії за ч.2 ст.190 КК України.
Призначаючи міру покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого, який неодружений, працює неофіційно, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, також враховує його молодий вік та стан здоров?я та те, що він раніше притягався до кримінальної відповідальності.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Із урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого, суд вважає за доцільне призначити йому покарання у виді позбавлення волі та на підставі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
У порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.
Цивільний позов представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 -- підлягає задоволенню в повному обсязі /а.п.23-27/. 
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні не понесені.
Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді 1 /одного/ року обмеження волі.
На підставі ст.71 КК України, із урахуванням ст.72 КК України, частково приєднати ОСОБА_3 до покарання, призначеного за цим вироком, невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26.05.2025 року, остаточно визначивши йому для відбування покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обрано.
Речові докази у кримінальному провадженні: два оптичних диски DVD-R - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Цивільний позов представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 - задовольнити /а.п.23-27/.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 9000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні не понесені.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя        ОСОБА_8