ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року	Львів	Справа № 140/11631/24 пров. № А/857/5461/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року (суддя – Ксензюк А.Я., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Луцьк, дата складання повного рішення – не зазначена), 
в адміністративній справі №140/11631/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

встановив: 

У жовтні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі – відповідач), в якому просила: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” за 2020 рік; 2) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не врахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку позивачу грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” за 2015, 2016, 2017, 2018 рік; 3) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не врахування індексації грошового забезпечення при обрахунку позивачу грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” за 2019 рік; 4) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не врахування індексації грошового забезпечення при обрахунку позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України від 22.10.1993 №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та щорічної основної відпустки; 5) зобов`язати відповідача здійснити виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” за 2020 рік з урахуванням “індексації грошового забезпечення” в тому числі виплаченої на виконання рішень Волинського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року по справі №140/6035/21, від 11 січня 2024 року у справі №140/33553/23; 6) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та доплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” за 2015, 2016, 2017, 2018 рік з урахуванням “щомісячної додаткової грошової винагороди” та “індексації грошового забезпечення” в тому числі виплаченої на виконання рішень Волинського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року по справі №140/6035/21, від 11 січня 2024 року у справі №140/33553/23; 7) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та доплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” за 2019 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення в тому числі виплаченої на виконання рішень Волинського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року по справі №140/6035/21, від 11 січня 2024 року у справі №140/33553/23. 
Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення ОСОБА_1 нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016, 2017, 2018, 2019 роках з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016, 2017, 2018, 2019 роках з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт (відповідач) зазначає, що під час проходження військової служби позивачу виплачувалося належне грошове забезпечення, яке обчислювалося та нараховувалося в межах виділених відповідачу коштів відповідно до ст.17 Конституції України, ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294, постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 та Інструкції №558. Також звертає стверджує апелянт, що індексація грошового забезпечення не входить до складу місячного грошового забезпечення, і одночасно є компенсаційною виплатою, та відповідно не враховується при розрахунку одноразової грошової допомоги на оздоровлення. Таким чином, вважає апелянт, що одноразова грошова допомога на оздоровлення була вірно нарахована та виплачена позивачу. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач) просить рішення суду від 08.01.2025 у справі №140/11631/24 – скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
З рішенням суду першої інстанції від 08.01.2025 в частині відмови у задоволенні позовних вимог не погодилася позивач та оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду є необґрунтованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи і доказам, які знаходяться у матеріалах справи, нормам матеріального та процесуального права, суперечить правовим позиціям Верховного Суду, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт (позивач) зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що позивач просила саме здійснити виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, а не перерахунок, оскільки така виплата взагалі протиправно не була проведена відповідачем, що детально описано у поданій позовній заяві. Звертає увагу апелянт на те, що позивач набула право на щорічну основну відпустку за 2020 рік та така була використана, а при вибутті у відпустку відповідач не виплатив «грошову допомогу на оздоровлення», то виплату належної позивачу «грошової допомоги на оздоровлення» за 2020 рік відповідач зобов`язаний був здійснити до дня звільнення позивача. Щодо перерахунку та доплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, то зазначає апелянт, що суд поверхнево досліджував докази, які наявні у матеріалах справи, а тому безпідставно відмовив у задоволенні позову в даній частині. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт (позивач) просить: 1) рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 року у справі № 140/11631/24 в частині відмови від задоволення позову, що стосується врахування «щомісячної додаткової грошової винагороди» та виплати «грошової допомоги на оздоровлення» за 2020 рік – скасувати; 2) прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити; 3) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення» за 2020 рік та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення» за 2020 рік та з урахуванням «індексації грошового забезпечення». Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування «щомісячної додаткової грошової винагороди» та «індексації грошового забезпечення» при обрахунку ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення» за 2016, 2017, 2018 рік, а за 2019 рік - «індексації грошового забезпечення» та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення» за 2016, 2017, 2018 рік з урахуванням «щомісячної додаткової грошової винагороди» та «індексації грошового забезпечення», а за 2019 рік - «індексації грошового забезпечення». 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_2 задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задоволити частково. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до витягу з наказу командира В/ч НОМЕР_1 №198-ос від 09.04.2020 була виключена зі списків особового складу і всіх видів грошового забезпечення з 09.04.2020 (а.с.6 зв.). 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі №140/6035/21 позов задоволено частково, зокрема, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку раніше виплаченої індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця - січня 2008 року, за період з 01.03.2018 по 09.04.2020 із застосуванням базового місяця - березень 2018 року та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця - січня 2008 року, за період з 01.03.2018 по 09.04.2020 із застосуванням базового місяця - березень 2018 року (з урахуванням виплачених сум). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 у справі №140/33553/23 позов задоволено, зокрема, визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо недотримання вимог абзаців третього - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01 березня 2018 року по 09 квітня 2020 року та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 09 квітня 2020 року у розмірі 4448,22 грн в місяць, що розраховується як різниця між сумою індексації та розміром підвищення доходу відповідно до абзаців четвертого - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. 
На виконання вищезгаданих рішення суду від 16.08.2021 по справі №140/6035/21 та рішення суду від 11.01.2024 по справі №140/33553/23, відповідач 18.07.2024 виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 110851,87 грн, що підтверджено випискою з карткового рахунку позивача у банку (а.с.10). 
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення перерахунку та виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, не в повному обсязі нарахування та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2019 роки, а також невиплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки та щорічної основної відпустки, позивач звернулася до суду з цим позовом. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційних скарг відповідача та позивача, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - Закон №2011-ХІІ). 
Пунктами 2, 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. 
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України (пункт 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ). 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (була чинною до 28 лютого 2018 року) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
Аналогічні положення щодо складу грошового забезпечення містить пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу тa деяких інших осіб” (набрала чинності 01 березня 2018 року), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб. 
Отже, грошове забезпечення військовослужбовців включає: основні види (посадовий оклад; оклад за військовим званням); щомісячні додаткові види (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. 
Відповідно до частини другої статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
На час нарахування та виплати допомоги для оздоровлення за 2015-2018 роки діяла Інструкція №425, а з 2018 року - Інструкція №558; якими визначено порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, навчальних закладах, науководослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби). 
Так, пунктом 1.2 розділу I Інструкції №425 визначено, що місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством. До складу місячного грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія). 
Підпунктами 3.7.1, 3.7.4 пункту 3.7 розділу ІІІ Інструкції №425 встановлено, що військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги. 
Аналогічні положення закріплені у пунктах 1, 5 глави 7 розділу IV Інструкції №558. 
Також підпунктом 1 пункту 6 глави 9 розділу V Інструкції №558 встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які в разі звільнення з військової служби мають право на отримання одноразової грошової допомоги, до їх грошового забезпечення, з якого нараховується ця одноразова грошова допомога, включаються: для військовослужбовців, що звільняються з посад, на які вони були призначені, - посадовий оклад, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород). 
Підпунктом 5 пункту 1 Постанови №889 (доповнено постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №704 “Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 р. №889”, яка набрала чинності з 01 січня 2016 року) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення. 
02 лютого 2016 року Міністерством внутрішніх справ України видано наказ №73, яким затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 грудня 2016 року за №217/28347), пунктом 3 якої встановлено, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад (з урахуванням підвищення), оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений). 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що при нарахуванні позивачу грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у серпні 2015 року у сумі 3145,30 грн. у жовтні 2015 у сумі 86,35 грн; у червні 2016 року у сумі 4907,10 грн; у лютому 2017 року у сумі 4907,10 грн.; у лютому 2018 року у сумі 5066,60 грн, у листопаді 2019 року у сумі 10814,70 грн. індексація грошового забезпечення не враховувалася. 
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03 липня 1991 року №1282-XII “Про індексацію грошових доходів населення” (далі - Закон №1282-XII). 
Статтею 1 Закону №1282-XII встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. 
Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. 
Судом першої інстанції вірно встановлено та взято до уваги, що рішеннями Волинського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі №140/6035/21 та від 11.01.2024 у справі №140/33553/23 було зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період, починаючи з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця - січня 2008 року, за період з 01.03.2018 по 09.04.2020 із застосуванням базового місяця - березень 2018 року та здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 09 квітня 2020 року у розмірі 4448,22 грн в місяць, що розраховується як різниця між сумою індексації та розміром підвищення доходу відповідно до абзаців четвертого - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. 
При цьому, особистими картками грошового забезпечення та заробітної плати підтверджено, що нарахування та виплата грошової допомоги на оздоровлення у 2016, 2017, 2018, 2019 роках позивачу виплачувалася без врахування індексації грошового забезпечення. 
Колегія суддів зазначає, що оскільки індексація грошового забезпечення у період з 01.12.2015 по 09.04.2020 підлягала виплаті позивачу щомісячно, та беручи до уваги її особливу правову природу, у відповідача були відсутні правові підстави для її неврахування при обрахунку позивачу грошової допомоги на оздоровлення. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання відповідача провести позивачу перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016, 2017, 2018, 2019 роках з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення. 
При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача вищенаведених висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до непогодження із ним, а тому апеляційним судом визнаються як необґрунтовані. 
Відносно неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку та виплаті допомоги на оздоровлення, виплаченої у серпні 2015 року та у жовтні 2015, то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки індексація грошового забезпечення встановлена позивачу рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі №140/6035/21 починаючи 01.12.2015. 
Відносно позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити виплату грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону №2011-XII за 2020 рік з урахуванням “індексації грошового забезпечення”, то колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. 
Таким чином, військовослужбовці, які набули право на щорічну основну відпустку, тобто в новому році відслужили понад 1 календарний місяць, мають право на отримання «грошової допомоги на оздоровлення» у розмірі місячного грошового забезпечення. 
Колегія суддів враховує те, що позивач набула право на щорічну основну відпустку за 2020 рік і така нею була використана, а при вибутті у відпустку відповідач не виплатив «грошову допомогу на оздоровлення», тому виплату належної позивачу «грошової допомоги на оздоровлення» за 2020 рік відповідач зобов`язаний був здійснити до дня звільнення позивача. 
Однак, з матеріалів справи, а саме картки грошового забезпечення позивача за січень-грудень 2020 року видно, що відповідачем протиправно не була нарахована та не виплачена позивачу грошова допомога на оздоровлення у 2020 році. 
Крім цього, зі змісту витягу з наказу командира В/ч НОМЕР_1 №198-ос від 09.04.2020 «Про особовий склад» видно, що щорічну основну відпустку за 2020 рік позивач використала. Грошова допомога на оздоровлення за 2020 рік не виплачувалася (а.с.6-зв.). 
Отож на переконання колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно не врахував вищенаведені обставини справи та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. 
В такій ситуації, являються обґрунтованими доводи апелянта (позивача) про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції щодо позовних вимог №1 і №5 ухвалено рішення з невідповідністю висновків обставинам справи. Тому у вказаній частині рішення суду слід скасувати і прийняти нову постанову, якою відповідні позовні вимоги задоволити. 
Вирішуючи питання наявності правових підстав для перерахунку та виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2018 роки, з урахуванням в складі, з якої вони обраховуються, щомісячної додаткової грошової винагороди, колегія суддів враховує наступне. 
Підпунктами 1, 2 пункту 1 Постанови № 889 (втратила чинність з 01.03.2018) було установлено щомісячну додаткову грошову винагороду: 1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення. 
Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (пункт 2 Постанови № 889). 
Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (втратила чинність з 16.12.2016 далі - Інструкція №595) визначала порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода). 
Згідно із пунктами 3, 4 Інструкції №595 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений). Виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)). 
Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення (пункт 8 Інструкції №595). 
Аналогічне регулювання цього питання запроваджено з прийняттям Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України 24.10.2016 №550 (далі - Інструкція № 550), яка застосовувалася протягом 2016-2018 років. 
Водночас, Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі №380/2427/20 зазначив, що застосовуючи інструкції як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, слід враховувати пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу. Згідно з частинами другою, третьої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат. Встановивши, що перед звільненням додаткова грошова винагорода на підставі Постанови №889, нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі №380/2427/20 дійшов висновку, що така винагорода не може вважатись одноразовою, відповідає ознакам додаткового виду щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер. 
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2021 у справі №825/997/17 відступила від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом України в постановах від 04.11.2014 у справі № 21-473а14, від 03.03.2015 у справі №21-32а15 та від 19.05.2015 у справі № 21-466а15, та сформувала правовий висновок про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно особистих карток грошового забезпечення у 2016 (у період з лютого по грудень) та 2017 (у період з січня по грудень) роках позивачу здійснювалася виплата «щомісячної грошової винагороди» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 та така відповідачем відображена (у особистих картках) під №39 «Винагорода 32». 
Тобто матеріалами справи підтверджено, що саме за 2016 та 2017 роки додаткова грошова винагорода виплачувалась щомісячно. 
При цьому, як встановлено з карток грошового забезпечення, позивач у 2015 та у 2018 роках щомісячно додаткову грошову винагороду під час проходження служби не отримувала. Зокрема, додаткова грошова винагорода у 2015 році позивачу виплачувалась у серпні, жовтні, а у 2018 році – у січні-березні, тобто вказані виплати не мали щомісячного, постійного характеру. 
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо не врахування щомісячної додаткової грошової винагороди при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII за 2015, 2018 роки є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. 
Таким чином, з урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції у відповідній частині ухвалено рішення з невідповідністю висновків обставинам справи. Тому у вказаній частині рішення суду слід скасувати і прийняти нову постанову, якою відповідні позовні вимоги задоволити частково. 
У решта частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки вимоги позивача в частині задоволення позовних вимог вирішено вірно та не спростовано доводами апеляційної скарги відповідача. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити частково. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року в адміністративній справі №140/11631/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – скасувати частково, а саме, в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо: 
- нарахування та виплати ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення» за 2020 рік; 
- перерахунку та виплати ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення» за 2016, 2017 роки з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення «щомісячної додаткової грошової винагороди», 
– і в цій частині прийняти нову постанову, якою відповідні позовні вимоги задоволити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, з урахуваннями у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення. 
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки без урахування у складі місячного грошового забезпечення «щомісячної додаткової грошової винагороди». 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення «щомісячної додаткової грошової винагороди», та з урахуванням раніше виплачених сум. 
У решта частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року в адміністративній справі №140/11631/24 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська