ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 квітня 2026 року справа №200/7536/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Олішевська В.В.), складеного в повному обсязі 26 грудня 2025 року у справі № 200/7536/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, –

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про:
- визнання протиправними рішення від 24.06.2025 № 057250006303 (27484/03-16) про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язання здійснити повторний розгляд заяви від 16.06.2025 № 6603 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 1 періодів навчання з 01.09.1990 по 20.12.1993, з 01.04.1994 по 01.06.1994, періодів роботи з 21.12.1993 по 31.03.1994, з 25.02.2013 по 30.09.2024 без виключення будь-якого періоду, з 01.01.2021 по 30.09.2024, періоду отримання допомоги по безробіттю з 22.09.2003 по 06.11.2003.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 24.06.2025 № 057250006303.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.06.2025 та зарахувати до його пільгового стажу за Списком № 1 та Списком № 202 періоди його роботи: з 21.12.1993 по 31.03.1994 , з 29.06.2014 по 30.06.2014, з 26.08.2014 по 31.08.2014, з 28.09.2014 по 30.09.2014, з 30.01.2015 по 31.01.2015, з 26.02.2015 по 28.02.2015, 31.03.2015, 31.05.2015, 30.06.2015, 31.07.2015, 31.08.2015, з 29.06.2018 по 30.06.2018, 30.09.2018, з 28.08.2019 по 31.08.2019, з 28.09.2019 по 30.09.2019, з 30.12.2019 по 31.12.2019, з 03.04.2020 по 31.12.2020 з 01.01.2021 по 30.04.2022, з 01.06.2022 по 30.06.2022, з 01.09.2022 по 31.12.2022 та до страхового стажу - період отримання ним допомоги по безробіттю з 22.09.2003 по 06.11.2003.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з судовим рішенням в частині відмови у задоволені позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу в якій просив суд скасувати судове рішення щодо відмови у зарахуванні періоду навчання в Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1990 по 20.12.1993 та з 01.04.1994 по 01.06.1994 та періоду роботи з 25.02.2013 по 30.09.2021 без виключень та до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2021 по 30.09.2024 та задовольнити ці вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги посилався на неправильність висновків суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог.
Крім того, не погодившись з судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаюсь на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив суд скасувати судове рішення та відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем вказано, що стаж позивача розраховано у відповідності до норм діючого законодавства та правомірно відмовлено у призначенні пенсії позивачу.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/7536/25, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційних скарг, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
16.06.2025 позивач звернувся через веб-портал ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від від 24.06.2025 № 057250006303 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” за відсутності необхідністю пільгового стажу на підземних роботах — 25 років або робота провідних професій — 20 років.
Відповідно до вказаного рішення страховий стаж особи становить 26 роки 11 місяців, з урахуванням додаткових років становить - 33 роки 11 місяців. 
Пільговий стаж становить 7 років: - роботи підземні за постановою №202 (25) — 6 років 4 місяці; - роботи підземні провідні професії (20) — 8 місяців.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 21.12.1993 не зараховано: період отримання допомоги в період безробіття з 22.09.2003 по 05.11.2003, оскільки не зазначено дату припинення допомоги по безробіттю; період отримання матеріальної допомоги з 06.11.2003 по 18.09.2004, оскільки частиною 1 статті 31 Закону України “Про зайнятість населення” передбачено виплату матеріальної допомоги по безробіттю за умови, що середньомісячний сукупний дохід на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподаткованого мінімуму доходів громадян. 
Період одержання такої допомоги не зараховується до страхового стажу, як до 01.01.2004 року так і після 01.01.2004; періоди роботи з 01.01.2021 по 31.08.2023 та з 01.10.2023 по 31.05.2025, оскільки відсутні відомості про нараховану заробітну плату та сплачені страхові внески у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5. 
Пільговий стаж розраховано згідно інформації зазначеної у відомостях по спеціальному стажу Пенсійного фонду України, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 (до заяви не долучені пільгові довідки).
Відповідно до наданого відповідачем розрахунку стажу форми РС-право, до пільгового стажу позивача не зараховані наступні періоди: навчання з 01.09.1990 по 01.06.1994, з 02.10.1995 по 12.09.2003, з 01.07.2004 по 12.06.2006, з 13.06.2006 по 31.10.2008, з 01.12.2008 по 12.02.2013, з 29.06.2014 по 30.06.2014, з 26.08.2014 по 31.08.2014, з 28.09.2014 по 30.09.2014, з 30.01.2015 по 31.01.2015, з 26.02.2015 по 28.02.2015, 31.03.2015, 31.05.2015, 30.06.2015, 31.07.2015, 31.08.2015, з 29.06.2018 по 30.06.2018, 30.09.2018, з 28.08.2019 по 31.08.2019, з 28.09.2019 по 30.09.2019, з 30.12.2019 по 31.12.2019, з 03.04.2020 по 31.12.2020, з 01.09.2023 по 26.09.2023.
Оскаржуваний у межах цієї справи період з 01.01.2021 по 31.08.2023 не зарахований до страхового стажу позивача.
Періоди після 27.09.2023 у розрахунку відсутні.
Не погодившись із рішенням Пенсійного органу та відмовою у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд погоджує висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).
Частиною 3 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пільгових умовах пенсія за віком призначається, працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років
Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ), а саме, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуруються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.
Комплексний аналіз зазначених норми дає підстави для висновку, що право на передбачену частиною третьою статті 114 Закону № 1058-IV пенсію незалежно від віку мають робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах в шахтах, та за наявності передбаченого стажу такої роботи - 25 років або працівники провідних професій за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. 
Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до положень пунктів 3, 20 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутня інформація, що визначає право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, зміст наведених норм права свідчить, що основним документом на підтвердження пільгового стажу роботи є трудова книжка, та за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Такими документами, зокрема, є архівні та уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, тощо. Уточнюючі довідки мають подаватися у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.
З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2,наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі-Порядок). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків (п. 2 Порядку № 383).
При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).
Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.
Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 01 серпня 1992 року (який набрав чинності 21 серпня 1992 року) встановлено, що атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Згідно із зазначеним нормативним актами основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України.
Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.
Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: картка умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Щодо зарахування періоду навчання з 01.09.1990 по 20.12.1993, з 01.04.1994 по 01.06.1994, та періоду роботи з 21.12.1993 по 31.03.1994, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом “д” частини третьої статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII “Про пенсійне забезпечення” до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців (абзац 1 частини першої статті 38 Закону України від 10.02.1998 №103/98-ВР “Про професійно-технічну освіту”).
Аналізом зазначених правових норм встановлено, що необхідними умовами для зарахування до пільгового стажу часу навчання в професійно-технічному навчальному закладі є те, що перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу не повинна перевищувати трьох місяців та те, що після закінчення навчання особа повинна бути зарахована на роботу за здобутою спеціальністю.
Відповідно до диплома серії НОМЕР_4 позивач у 1990 році вступив до Селидівського гірничого технікуму, закінчив навчання у названому технікумі у 1994 році (01.06.1994) за спеціальністю «гірничопрохідницькі роботи».
Відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_5 , позивач у період з 21.12.1993 по 31.03.1994 працював у якості підземного гірничого майстра з повним робочим днем в шахті.
З 02.10.1995 по 12.09.2003 – продавцем ІІІ категорії.
Таким чином, позивач не був зарахований на роботу за здобутою спеціальністю, яка дає право на призначення пільгової пенсії за ст. 114 Закону № 1058 протягом трьох місяців з дня закінчення навчання.
Враховуючи викладене, підстави до зарахування до пільгового стажу позивача періодів його навчання з 01.09.1990 по 20.12.1993, з 01.04.1994 по 01.06.1994 відсутні.
Щодо зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 21.12.1993 по 31.03.1994 з 25.02.2013 по 30.09.2024 без виключення будь-якого періоду, з 01.01.2021 по 30.09.2024, суд зазначає наступне.
Відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_5 , позивач у період з 21.12.1993 по 31.03.1994 працював у якості підземного гірничого майстра з повним робочим днем в шахті.
- з 25.02.2013 прийнятий на роботу учнем гірника підземного з повним робочим днем в шахті;
- 20.03.2013 переведений гірником підземним 3-го розряду з повним робочим днем в шахті;
- з 04.11.2013 переведений прохідником 5-го розряду з повним робочим днем в шахті. 
Після вказаної дати записи про трудову діяльність відсутні.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 до Списку № 1 віднесено усих робітників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», до Списку № 1 віднесено працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах.
Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року № 202 затверджено Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років (далі Список № 202).
Пунктом першим зазначеної постанови до Списку № 202 віднесено усіх робітників, зайнятих протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівників і спеціалістів підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).
Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5), позивач у періоди з 01.11.2013 по 30.04.2022, з 01.06.2022 по 30.06.2022, з 01.09.2022 по 31.12.2022 отримував заробітну плату в ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля».
Отже, вказані періоди мають бути зараховані до пільгового стажу позивача у повному обсязі.
У періоди травень 2022, липень-серпень 2022, січень 2023 – грудень 2024 позивач заробітну плату не отримував, страхові внески страхувальником не сплачувались.
Отже, періоди роботи з 01.05.2022 по 31.05.2022, з 01.07.2022 по 31.08.2022, з 01.01.2023 по 31.12.2024 правомірно не зараховано до пільгового стажу позивача, оскільки відомості про виконання ним трудових функцій відсутні.
Таким чином, відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача періоди його роботи: з 29.06.2014 по 30.06.2014, з 26.08.2014 по 31.08.2014, з 28.09.2014 по 30.09.2014, з 30.01.2015 по 31.01.2015, з 26.02.2015 по 28.02.2015, 31.03.2015, 31.05.2015, 30.06.2015, 31.07.2015, 31.08.2015, з 29.06.2018 по 30.06.2018, 30.09.2018, з 28.08.2019 по 31.08.2019, з 28.09.2019 по 30.09.2019, з 30.12.2019 по 31.12.2019, з 03.04.2020 по 31.12.2020. 
Суд вказує, що у період з січень 2021 року – грудень 2023 року страхові внески за позивача не сплачувались.
З цього приводу суд зазначає, що абз. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Відповідно до положень ч. 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Згідно з приписами ч. 10 цієї ж статті якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Суд зазначає, що страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами. Механізм обов`язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних справ.
Так, зокрема статтею 113 Закону № 1058 передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 1058, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.
З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 частини другої статті 17 Закону № 1058) незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 20 Закону № 1058).
Статтею 106 Закону України № 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату внесків законом покладено на страхувальника позивача.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 31 жовтня 2019 року № 266/1994/17.
Таким чином, відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача періоди його роботи з 01.01.2021 по 30.04.2022, з 01.06.2022 по 30.06.2022, з 01.09.2022 по 31.12.2022.
Підсумовуючи наведене, суд вказує щодо протиправності незарахування до пільгового стажу позивача періодів його роботи з 21.12.1993 по 31.03.1994 , з 29.06.2014 по 30.06.2014, з 26.08.2014 по 31.08.2014, з 28.09.2014 по 30.09.2014, з 30.01.2015 по 31.01.2015, з 26.02.2015 по 28.02.2015, 31.03.2015, 31.05.2015, 30.06.2015, 31.07.2015, 31.08.2015, з 29.06.2018 по 30.06.2018, 30.09.2018, з 28.08.2019 по 31.08.2019, з 28.09.2019 по 30.09.2019, з 30.12.2019 по 31.12.2019, з 03.04.2020 по 31.12.2020 з 01.01.2021 по 30.04.2022, з 01.06.2022 по 30.06.2022, з 01.09.2022 по 31.12.2022.
Щодо зарахування періоду отримання допомоги по безробіттю з 22.09.2003 по 06.11.2003.
Записами у трудовій книжці позивача підтверджено отримання позивачем допомоги по безробіттю з 22.09.2003 по 06.11.2003, оскільки саме з цієї дати таку допомогу йому продовжено до 15.09.2004.
Відповідно до п. а) ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Отже, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період отримання ним допомоги по безробіттю з 22.09.2003 по 06.11.2003.
Чинним законодавством не передбачено зарахування до пільгового стажу періоду отримання особою допомоги по безробіттю.
Підсумовуючи, наведене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність спірного рішення та його скасування із зобов`язанням відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16.06.2025 та зарахувати до його пільгового стажу за Списком № 1 та Списком № 202 періоди його роботи: з 21.12.1993 по 31.03.1994 , з 29.06.2014 по 30.06.2014, з 26.08.2014 по 31.08.2014, з 28.09.2014 по 30.09.2014, з 30.01.2015 по 31.01.2015, з 26.02.2015 по 28.02.2015, 31.03.2015, 31.05.2015, 30.06.2015, 31.07.2015, 31.08.2015, з 29.06.2018 по 30.06.2018, 30.09.2018, з 28.08.2019 по 31.08.2019, з 28.09.2019 по 30.09.2019, з 30.12.2019 по 31.12.2019, з 03.04.2020 по 31.12.2020 з 01.01.2021 по 30.04.2022, з 01.06.2022 по 30.06.2022, з 01.09.2022 по 31.12.2022 та до страхового стажу - період отримання ним допомоги по безробіттю з 22.09.2003 по 06.11.2003.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Решта доводів та заперечень апелянтів висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі № 200/7536/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 13 квітня 2026 року.

Судді А.В. Гайдар
Е.Г. Казначеєв
І.Д. Компанієць