ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/225/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №683/2482/25 Категорія:  304090200 	Дьяченко Д.О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року 

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Василенко Л.І., Карпенко О.В. 

учасники справи:

позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», 

відповідач – ОСОБА_1 , 

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 , 

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2025 року, у складі судді Дьяченка Д.О., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

ТОВ "Юніт Капітал" через свого представника - адвоката Хлопкову М. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 11.05.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір № 727000006 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Заповнюючи Анкету-заяву відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України, після чого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 9500 грн на його банківську картку. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01. В подальшому сторони погодили продовжити строк дії договору рядом додаткових угод. 04.06.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ "Юніт Капітал" уклали договір факторингу № 04/06/25-Ю. Відповідно до умов якого ТОВ "Юніт Капітал" було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідач не здійснював жодного погашення заборгованості за кредитним договором, в зв`язку з чим станом на 25.06.2025 року заборгованість відповідача перед позивачем по кредитному договору № 727000006 склала 44585 грн 40 коп, з яких: 9500,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 35085 грн 40 коп - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422 грн та 7 000 грн витрат на правничу допомогу.
Рішенням Тальнівськогорайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2025 року позов задоволено повністю. 
Ухвалюючи таке рішення, суд мотивував тим, що між сторонами виникли кредитні правовідносини. Відповідач, отримавши кредитні кошти, у добровільному порядку та у встановлені договором строки їх не повернув первісному кредитору. Надалі право вимоги за кредитним договором було неодноразово відступлене за договорами факторингу та 04.06.2025 перейшло до нового кредитора, яким є позивач у справі. Враховуючи, що відповідач не повернув кредитні кошти та відсотки за їх користування, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити повністю у задоволенні позову. Крім того, просить стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати зі сплати судового збору та зменшити розмір правничої допомоги з 7000 грн до 500 грн.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що не укладала 11.05.2023 року кредитний договір з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у формі електронного документу з використанням електронного підпису, грошові кошти не отримувала. В аспекті цього питання наголошує на тому, що жодних доказів отримання нею кредитних коштів матеріали справи не містять.
Скаржник вказує, що рахунок, який зазначено у позові, їй не належить, будь-яких первинних бухгалтерських документів, що підтверджують рух коштів за рахунком відповідача, позивачем не надано.
Звертає увагу колегії суддів на те, що справа в суді першої інстанції розглядалась в спрощеному порядку без виклику сторін, в зв`язку з чим відповідач була позбавлена об`єктивної можливості скористатися своїми процесуальними правами заперечувати проти позовних вимог.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом не є випискою по рахунку відповідача, а фактично є калькуляцією проведеною заінтересованою особою в односторонньому порядку, який не містить обгрунтування нарахування відповідної суми.
Вважає, що позивач, ініціюючи розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, на власний розсуд розпорядився своїми правами, клопотань про витребування додаткових доказів не заявляв, а тому несе ризик настання негативних наслідків. 
Скаржник не погоджується з сумою заборгованості за процентами, яка набагато разів перевищує суму заборгованості за тілом кредиту, а також вказує на відсутність строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим неможливо визначити за який період нараховані відсотки та чи в межах строку дії договору.
Вважає, що відсутні підстави для стягнення з неї процентів за користування кредитними коштами, які нарахована за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування, який надалі не було продовжено. Проценти, які були нараховані позивачем після закінчення дисконтного періоду є відповідальністю, передбаченою ст. 625 ЦК України, про стягнення якої позивач вимогу не заявляв. Автоматичної пролонгації строку дії кредитного договору без відповідної додаткової угоди не передбачено, а тому після закінчення строку дії кредитного договору нарахування відсотків за користування кредитними коштами припиняється.
Також скаржник не погоджується з фактом відступлення права грошової вимоги до останнього кредитора, оскільки позивачем не надано доказів підтвердження оплати за Договором про відступлення права вимоги, не долучено Реєстру прав вимоги, наданий витяг з Реєстру не містить підписів уповноважених осіб та печаток клієнта та фактора, а тому, на думку скаржника, не підтверджує перехід права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем.
Наголошує на тому, що первісний договір факторингу укладено майже на п`ять років раніше ніж укладено відповідний кредитний договір, що є порушенням істотних умов договору факторингу, оскільки предметом договору факторингу можуть бути лише вимоги, які існують на момент переходу прав вимоги до нового кредитора.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині заперечення стягнення судових витрат за надану правничу допомогу, скаржник зазначає, що справа є малозначною, а тому визначений судом розмір витрат на правничу допомогу в 7000 грн не відповідає критерію розумності, співрозмірності та складності виконаної адвокатом роботи, та вважає, що цей розмір підлягає зменшенню до 500 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу, представник ТОВ «Юніт Капітал» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, мотивуючи тим, що судом вірно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі доказів, наявних у матеріалах справи. 
Зазначає, що факт укладення кредитного договору у формі електронного документу з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора, який був направлений відповідачу, встановлений судом та підтверджується матеріалами справи, а тому протилежні доводи скаржника є безпідставними.
Уклавши кредитний договір відповідач підтвердив своє ознайомлення з умовами кредитного договору та прийняв на себе виконання фінансових зобов`язань.
Зазначає, що платіжне доручення, яке надане позивачем до суду першої інстанції є належним підтвердженням здійснення платежів.
Щодо доводів скаржника про відсутність первинних бухгалтерських документів на підтвердження зарахування коштів, представник позивача вказує, що звертався до суду з відповідним клопотанням про витребування первинних документів, однак суд першої інстанції безпідставно не задовольнив дане клопотання, в зв`язку з чим позивач повторно заявляє клопотання про витребування доказів для підтвердження факту виконання зобов`язань первісного кредитора та перерахування на рахунок відповідача суми в розмірі 9500 грн. 
Наголошує на тому, що суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами в сумі 35 085 грн 40 коп, які відповідно до договору та положень цивільного законодавства поділяються на два окремі види: перший вид – проценти за правомірне користування кредитними коштами, нараховані в межах строку дії кредитного договору, другий вид – проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, стягнення яких передбачене положенням ч.2 ст. 625 ЦК України.
Розрахунки заборгованості за кредитним договором відповідають один одному та узгоджуються з доказами наявними у матеріалах справи. Між тим, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований будь-якими доказами.
Також представник позивача вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо відсутності належних доказів відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, оскільки строк дії Договору факторингу, який було укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» 28.11.2018, було продовжено рамковими додатковими угодами до 31.12.2024.
20.06.2023 первісний кредитор та ТОВ «Таліон плюс» підписали Реєстр прав вимоги № 234 до Договору факторингу, відповідно до якого останній набув право вимоги до відповідача на загальну суму 20 238,8 грн, що свідчить про те, що відступлення права вимоги здійснювалося не щодо майбутніх чи умовних зобов`язань, а конкретного та дійсного на момент підписання зобов`язання відповідача перед первісним кредитором.
На переконання представника позивача, до суду надано достатні та належні докази, які підтверджують послідовний перехід права грошової вимоги до позивача, а тому протилежні твердження скаржника не заслуговують на увагу.
Доводи скаржника про недоведеність та неспіврозмірність судових витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн вважає безпідставними, оскільки сума правничої допомоги є пропорційною виконаній адвокатом роботі та підтверджується наданими суду доказами.
ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, доводи якого є аналогічними доводам викладеним у апеляційній скарзі.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06 січня 2026 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2025 року не відповідає вказаним вимогам закону, з огляду на таке.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (надалі – Закон).
Статтею 3 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 36 КПК України та ст. 79 КАС України.
За змістом ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», договір підписаний електронним підписом прирівнюється до договору укладеного у письмовій формі.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).
У постановах Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 759/20374/20 (провадження № 61-4425св22), від 30 листопада 2023 року у справі № 382/1621/21 (провадження № 61-13123св23) вказано, що «тлумачення пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права».
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Положенням ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час апеляційного розгляду справи, 11.05.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії № 727000006 (надалі - Кредитний договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV6T9Z3 відправленим відповідачу 11.05.2023 о 17 год 54 хв 07 сек (а.с. 14-22, 36).
Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 9500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі.
Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 9500 грн одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення кредиту 18.05.2023 (п.2.3 кредитного договору).
Пунктами 3.1. – 3.3. Кредитного договору сторони погодили, що Позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 7 днів з дати отримання позичальником першого траншу. Встановлений в п.3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та періоду пільгової реструктуризації оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші сім днів дисконтного періоду проценти у розмірі 1396,5 грн
Відповідно до п. 7.1. кредитного договору, на момент укладення цього договору, сторони дійшли згоди, що орієнтовна дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування – 18.05.2023, а саме протягом 7 днів від дати отримання першого траншу позичальником.
Пунктом 8.3.1. кредитного договору передбачено, що за період від дати видачі кредиту до 18.05.2023 (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 766,500 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,100 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним.
Згідно з п. 11.1. кредитного договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного виконання.
До підписання кредитного договору, позичальник був ознайомлений з Паспортом споживчого кредитування, що підтверджується п. 14.10. кредитного договору.
Згідно з Порядком дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця для отримання кредиту, споживач заходить на офіційний сайт кредитодавця та обирає суму кредиту, яку бажає отримати, після натискання кнопки «Оформити кредит», позичальник потрапляє до Заявки на кредит у вигляді анкети, яку заповнює самостійно (а.с.29-35).
Надалі у разі погодження Заявки на кредит, позичальник запрошується на сторінку для ознайомлення з офертою, яка містить у собі всі істотні умови договору. Натискаючи на текст «Правилами надання грошових коштів у кредит», позичальник ознайомлюється та підтверджується з умовами оферти та правилами надання кредиту.
Крім того, з переходом на сторінку ознайомлення з умовами оферти, товариством генерується та відправляється на номер вказаний позичальником в заявці на кредит, персональний одноразовий ідентифікатор для подальшого використання позичальником для підписання.
Ознайомившись з умовами оферти та надавши згоду, позичальник підписує акцепт шляхом введення одноразового ідентифікатора.
Після підпису електронного повідомлення позичальником, зазначене повідомлення надходить в Інформаційно-телекомунікаційну систему товариства та свідчить про те, що позичальник надав згоду на пропозицію товариства про укладення кредитного договору, після чого договір вважається укладеним та товариство здійснює перерахування коштів на банківський рахунок позичальника.
Отже, за відсутності дій ОСОБА_1 щодо заповнення Заявки на кредит на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», підписання пропозиції укладення кредитного договору (оферти) та надання акцепту на отримання кредиту, кредитний договір №727000006 від 11.05.2023 не було б укладено.
Таким чином, факт укладення кредитного договору об`єктивно підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи, а отже, висновок суду про виникнення між сторонами кредитних правовідносин є обґрунтованим.
Відповідно до платіжного доручення від 11.05.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 на платіжну картку № НОМЕР_1 кошти в сумі 9 500 грн за договором № 727000006 від 11.05.2023 (а.с. 39).
Крім того, під час апеляційного розгляду справи, колегією суддів було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів з АТ КБ «Приватбанк», яке ним було повторно подано разом з відзивом на апеляційну скаргу, оскільки суд першої інстанції всупереч вимог цивільного процесуального закону залишив клопотання нерозглянутим.
Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-260313/43397-БТ від 18.03.2026, наданої на виконання ухвали Черкаського апеляційного суду від 05.03.2026, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , на яку 11.05.2023 було зараховано кошти в сумі 9 500 грн, що підтверджується випискою за договором б/н за період 11.05.2023.- 16.05.2023.
Таким чином, укладення кредитного договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та отримання відповідачкою за цим договором коштів в сумі 9500 грн повністю підтверджується сукупністю перелічених доказів.
За викладених обставин, доводи скаржника про недоведеність позивачем факту укладення кредитного договору № 727000006 від 11.05.2023 та отримання нею кредитних коштів є безпідставними та спростовуються доказами по справі, які є достатніми та узгоджуються між собою.
Будь-яких доказів щодо вчинення відносно відповідачки шахрайських дій з її банківською карткою (рахунком), останньою суду не надано.
Отже, колегія суддів доходить висновку, що первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання з надання відповідачці кредиту в сумі 9 500 грн, яка узгоджена сторонами.
Натомість, ОСОБА_1 всупереч умов договору № 727000006 від 11.05.2023 взяті на себе зобов`язання не виконала, кредитні кошти з нарахованими відсотками первісному кредитору не повернула, в зв`язку з чим у позичальника перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» утворилась заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості від 20.06.2023 (а.с. 84).
Відповідно до п. 9.1.1.5 Кредитного договору, кредитодавець має право в будь-який час, в тому числі після закінчення дисконтного періоду, без згоди позичальника відступити право грошової вимоги до договором будь-якій фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу, шляхом укладення будь-якого не забороненого законом правочину, зокрема, договору факторингу.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон плюс» (фактор) був укладений договір факторингу № 28/1118-01 (надалі - договір факторингу), за яким клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 4.1. договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку.
Пунктом 8.2. цього договору передбачено, що строк дії договору закінчується 28 листопада 2019 року.
Надалі між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено ряд додаткових угод, а саме №19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023, якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року.
Згідно з витягом із реєстру прав вимоги № 234 від 20.06.2023, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступлено ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 727000006 від 11.05.2023 в сумі 20238,80 грн.
Отже, колегія суддів вважає доведеним факт, що за договором факторингу від 28.11.2018, дію якого продовжено додатковими угодами, які є невід`ємними додатками до договору, до 31.12.2024, від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до нового кредитора ТОВ «Таліон плюс»перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.
Крім того, відповідно до акту звірки взаємних розрахунків від 31.12.2023 складеного на виконання умов договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», сторони підтвердили, що станом на 31.12.2023 фактором здійснено повну оплату суми фінансування за відступлення прав вимоги за реєстром прав вимоги №234 від 20.06.2023 (а.с. 63).
Щодо тверджень скаржника про відсутність на момент укладення договору факторингу укладеного кредитного договору та будь-яких кредитних зобов`язань відповідача перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», колегія суддів зазначає таке.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Укладення договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин з відповідачем не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору та виникнення кредитної заборгованості у ОСОБА_1 перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договір факторингу був чинним.
За викладеного, твердження скаржника, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило передачу невизначених вимог, оскільки жодної вимоги щодо відповідача на момент укладення договору факторингу не існувало є безпідставними, оскільки договір факторингу був продовжений додатковими угодами, а отже був чинним на момент виникнення кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед первісним кредитором, саме тому ТОВ «Таліон плюс» було відступлено існуючу на той момент заборгованість за кредитним договором.
Надалі, 10.10.2024 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» був укладений договір факторингу № 10/1024-01 (а.с. 64-68), за яким право вимоги за кредитним договором № 727000006 від 11.05.2023 перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс».
Згідно з п. 4.1. право вимоги переходить від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог згідно з формою, установленою у відповідному додатку.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 від 10.10.2024 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 44585, 4 грн (а.с. 69-70).
04.06.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» був укладений договір факторингу № 04/06/25-Ю (а.с.72-76).
Згідно з п.1.1. вказаного договору, перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору.
Пунктом 1.2. цього договору передбачено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Згідно з витягом із реєстру боржників (Додаток №1 до Договору факторингу) та актом прийому-передачі реєстру боржників від 04.06.2025, який є додатком №2 до Договору факторингу, до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 727000006 від 11.05.2023 (а.с. 77-79).
Підписаний сторонами та скріплений печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги щодо заборгованості боржників та є невід`ємною частиною цього договору.
На підтвердження переходу прав вимоги за договорами факторингу від 10.10.2024, 04.06.2025 свідчать: платіжні інструкції № 7504 від 14.10.2024, № 483 від 25.06.2025, №467 від 10.06.2025, №468 від 10.06.2025, №469 від 11.06.2025, №470 від 11.06.2025, №478 від 19.06.2025, №479 від 1906.2025, №483 від 25.06.2025.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем наданими доказами, які є достатніми та належними, доведено факт набуття права грошової вимоги до ОСОБА_1 за заборгованістю по кредитному договору № 727000006 від 11.05.2023, оскільки ТОВ «Юніт Капітал» у передбаченому законом порядку відповідно до послідовно укладених договорів факторингу, на виконання яких підписувалися реєстри передачі прав вимог до боржників, набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором, укладеним із первісним кредитором.
Щодо розміру кредитної заборгованості, яка стягнута судом з ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідачкою фактично отримані та використані кредитні кошти у розмірі 9 500 грн. в добровільному порядку у строк, передбачений кредитним договором, кредитору не повернуті, а тому з ОСОБА_1 на користь позивача належить стягнути заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 500 грн.
Стосовно розміру заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами в сумі 35 085, 40 грн, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 та суд дійшов висновку про обґрунтованість суми боргу за відсотками, колегія суддів вважає такі висновки суду помилковими, оскільки відсотки за користування коштами були нараховані поза межами строку кредитування, що є відповідальністю за порушення виконання грошового зобов`язання, передбаченою ст. 625 ЦК України, вимогу про стягнення якої ТОВ «Юніт Капітал» в позові не заявляв.
Так, умовами кредитного договору передбачено строк повернення кредиту 18.05.2023 (п. 2.3. кредитного договору). 
На момент укладення цього договору, сторони дійшли згоди, що орієнтовна дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування – 18.05.2023, а саме протягом 7 днів від дати отримання першого траншу позичальником (п. 7.1. кредитного договору).
Крім того, сторони погодили умови продовження строку дисконтного періоду шляхом здійснення позичальником протягом строку дії дисконтного періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо позичальник в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитора активував функцію продовження строку дисконтного періоду (п.п. 3.1., 3.2.кредитного договору).
Таким чином, продовження строку кредитування (дисконтного періоду) залежить від активних дій позичальника.
Натомість позивачем не надано доказів про виконання позичальником будь-яких дій, передбачених умовами кредитного договору для продовження строку кредитування.
Тобто, строк кредитування по кредитному договору № 727000006 від 11.05.2023 закінчився 18.05.2023, як передбачено п.п. 2.3., 7.1. кредитного договору, а отже відсотки за користування позичальником кредитними коштами мають бути обраховані з урахуванням строку кредитування, тобто з 11.05.2023 (дати перерахування траншу на картку позичальника) до 18.05.2023.
Пунктом 8.3.1. кредитного договору передбачено, що за період від дати видачі кредиту до 18.05.2023 (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 766,500 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,100 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним.
Таким чином, розмір заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитними коштами складає: (2,100 % х 9500 грн)х 7 днів = 1396,5 грн.
З матеріалів справи вбачається, що кредитодавець після закінчення дисконтного періоду, що фактично є закінченням строку кредитування, згідно з умовами договору, який відповідачем продовжено не було, нараховував останньому відсотки за користування кредитними коштами, враховуючи процентну ставку 2,98% за кожен день користування кредитом.
При цьому, відповідно до умов кредитного договору, вказані нарахування є процентами за користування грошовими коштами у розумінні частини 2 статті 625 ЦК України. Зазначені обставини підтверджуються позивачем і у відзиві на апеляційну скаргу.
Тобто кредитодавець фактично ототожнив відсотки за користування кредитними коштами з відсотками, які підлягають сплаті боржником за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить вимогам чинного законодавства. 
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, враховуючи правову природу останніх.
Твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.
З наведеного слідує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом обмежене умовами самого кредитного договору та, у даному випадку, нараховувати відсотки за користування кредитом слід з 11.05.2023 до 18.05.2023, а нараховані відсотки поза межами строку кредитування стягненню не підлягають.
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів зазначає, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по тілу кредиту в сумі 9 500 грн та заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, нарахованими в межах строку кредитування – 7 днів, на підставі процентної ставки 2,10 %, що становить 1396, 5 грн., тобто загальний розмір заборгованості становить 10 896,5 грн (9 500 грн + 1 396,5 грн).
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду ухвалене за неповного з`ясування обставин справи та з порушенням норм матеріального права в частині визначення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь ТОВ «Юніт Капітал», а отже рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким позов належить задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 10 896, 5 грн.
Стосовно розподілу витрат на професійну правничу допомогу та судових витрат зі сплати судового збору.
Із матеріалів справи вбачається, що представник ТОВ «Юніт Капітал» – адвокат Хлопкова М. у позовній заяві просила суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» витрати на правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, у розмірі 7000,00 грн.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції задовольнив вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу повністю.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказувала, що розмір стягнутих судом витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспіврозмірним з складністю справи та часом, який адвокат витратив на виконання роботи.
Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Колегія суддів вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлену позивачем до стягнення з відповідачки за надану правничу допомогу в суді першої інстанції, відповідає складності справи, часу витраченому адвокатом на надання послуг зі складання позовної заяви, вивчення матеріалів справи, підготовки адвокатського запиту та підготовки клопотання про витребування доказів, та підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Колегія суддів враховує, що за результатами перегляду рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог на суму 10 896,5 грн, що складає 24,4 % від заявлених позовних вимог. 
Відтак, пропорційно задоволеним позовним вимогам, з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Юніт Капітал» слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1708 грн (7000*24.4%/100 %). 
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що під час подання позовної заяви, ТОВ «Юніт Капітал» було сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн.
Під час подачі апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у сумі 3633,60 грн.
Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог на суму 10 896,5 грн, що складає 24,4 % від ціни позову, то з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 591,06 грн (2422,40*24,4%/100%), а з ТОВ «Юніт капітал» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 2747 грн (3633,60*75,6%/100%).
Згідно з п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є , зокрема неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2025 року у даній справі скасувати та ухвалити нове, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 727000006 від 11.05.2023 в сумі 10 896, 5 грн (десять тисяч вісімсот дев`яносто шість гривень 50 коп), з яких: 9 500 грн – тіло кредиту, 1396, 5 грн – відсотки за користування кредитними коштами.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судові витрати за надану професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 1708 грн. та за оплату судового збору при подачі позовної заяви в розмірі 591,06 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 2747 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Ю.В. Сіренко

Л.І. Василенко 

О.В. Карпенко