ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2944/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Філінюк І.Г.
суддів: Аленіна О.Ю., Принцевської Н.М. 

секретар судового засідання – Чеголя Є.О. 
за участю:
від Комунальної установи «Одесреклама» ОМР - Джига В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 
Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради 
на рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 
по справі №916/2944/25 
за позовом: Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради 
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Довганя Сергія Федоровича 
про стягнення 391222,56 грн.

суддя суду першої інстанції – Лічман Л.В. 
місце винесення рішення: м. Одеса, Господарський суд Одеської області, пр.-т Шевченка, 29,
повний текст рішення складено та підписано: 27.10.2025 року 

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року Комунальна установа «Одесреклама» Одеської міської ради звернулась до Господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Довганя Сергія Федоровича про стягнення 391222,56 грн. пені. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не було виконано умови договору на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів від 01.10.2012 року № 194-рд в частині своєчасного внесення обумовленої сторонами плати. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 позов задоволено частково.
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Довганя Сергія Федоровича на користь Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради 39122, 26 грн. пені, 4694, 67 грн. судового збору.
В решті позову відмовлено.
Обґрунтування судового рішення. 
В мотивах прийнятого судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що Установою не надано будь-яких доказів завдання їй збитків внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань, те, що ФОП Довганем С.Ф. сплачено заборгованість за Договором у повному розмірі, те, що розмір нарахованої пені являється значним, те, що неустойка як вид відповідальності не має на меті надмірне збагачення кредитора за рахунок боржника, те, що в Україні введено воєнний стан, який суттєво вплинув на майновий стан суб`єктів господарювання, в т.ч. ФОП Довганя С.Ф., доказом чого є фінансова звітність відповідача, господарський суд зменшує заявлену до стягнення пеню в сумі 391222,56 грн. до 39122,26 грн, тобто на 90%, тому позовна вимога про її стягнення підлягає частковому задоволенню.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Комунальна установа «Одесреклама» Одеської міської ради звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення Господарського суду Одеської області від 16 жовтня 2025 року у справі №916/2944/25 змінити, яким позовні вимоги Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради задовольнити у повному обсязі та судові витрати покласти на відповідача.
Узагальнені доводи апеляційної скарги. 
В обгрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір пені, порушив норми процесуального права ч. 5, ч. 6. ст. 236 ГПК України та неправильно застосував норми матеріального права ч.3 ст.551 ЦК України, висновки суду щодо підстав зменшення розміру пені викладені в рішенні суду не відповідають обставинам справи.
За таких умов скаржник вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 16 жовтня 2025 року у справі № 916/2944/25 підлягає зміні з наступних підстав.
Зокрема, скаржник в апеляційній скарзі зазначає про те, що суд першої інстанції надав невірну та безпідставну оцінку співвідношенню розміру заявлених штрафних санкцій з розміром збитків заявлених до стягнення в судовому порядку. 
Також, скаржник зазначає в апеляційній скарзі про те, що суд дійшов до помилкових висновків про зменшення заявлену до стягнення пеню в сумі 391222,56 грн. до 39122,26 грн, тобто на 90%. 
Крім того, скаржник в апеляційній скарзі зазначає про те, що підписуючи Договір відповідач усвідомлював відповідальність, був обізнаний про розмір пені, строки нарахування пені та строки позовної давності. 
Зазначеного суд першої інстанції не врахував під час винесення оскаржуваного судового рішення. 
Також, в апеляційній скарзі скаржник звертає увагу суду на те, що Договором підписаним Відповідачем без зауважень не пов`язано нарахування та оплата пені з наявністю або відсутністю збитків, чи нарахування пені пропорційно до збитків.
Таким чином, на думку скаржника, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але врахувати інтереси обох сторін, що не було здійснено судом першої інстанції в даній справі.
У зв`язку з чим, скаржник вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір пені, а отже рішення Господарського суду Одеської області від 16 жовтня 2025 року у справі №916/2944/25 підлягає зміні, а позовні вимоги КУ «Одесреклама» задоволенню в повному обсязі.
Рух справи у суді апеляційної інстанції. 
17.11.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 по справі №916/2944/25.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді – Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Принцевська Н.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2025.
На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/2944/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/2944/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 по справі №916/2944/25 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції. 
01.12.2025 матеріали справи №916/2944/25 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 апеляційну скаргу Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 по справі №916/2944/25 - залишено без руху.
Встановлено Комунальній установі «Одесреклама» Одеської міської ради строк для надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 6338, 40 грн. та доказів направлення іншим учасникам провадження у справі, а саме: відповідачу у справі Фізичній особі-підприємцю Довгань Сергію Федоровичу копії апеляційної скарги і доданих до неї документів разом з листом опису вкладення, з зазначенням номеру поштового відправлення – протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Попереджено скаржника Комунальну установу «Одесреклама» Одеської міської ради, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту. 
18.12.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради надійшла заява про усунення недоліків. До вказаної заяви було додано докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги та докази направлення іншим учасникам провадження у справі, а саме: відповідачу у справі Фізичній особі-підприємцю Довгань Сергію Федоровичу копії апеляційної скарги і доданих до неї документів разом з листом опису вкладення. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 по справі №916/2944/25.
Призначено розгляд апеляційної скарги Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 по справі №916/2944/25 на 10.03.2026 о 14:30 год.
В судовому засіданні 10.03.2026 представник Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав. 
Представник Фізичної особи-підприємця Довганя Сергія Федоровича в судове засідання не з`явився. 
Відповідно до частини дванадцятої статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
10.03.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Фактичні обставини справи.
01.10.2012 між КП «Одесреклама» ОМР (Підприємство), правонаступником якої є Установа, та ФОП Довганем С.Ф. (Користувач) укладено договір на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів № 194-рд (Договір), згідно з п.2.1 якого Підприємство надає Користувачу право за плату тимчасово використовувати для розташування рекламних засобів місця на територіях, будівлях, спорудах, що є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси, або інших об`єктах, що перебувають на утриманні органів, підприємств, установ та/або організації Одеської міської ради та не передані у власність іншим особам (п.2.1 Договору).
Користувач використовує надані йому місця виключно за цільовим призначенням з дня укладання сторонами цього договору та відповідного додатку до нього, сплачує вартість користування цими місцями в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п.2.3 Договору).
Користувач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати кошти за цим договором (п.4.2.4 Договору).
Плата за цим договором визначається на підставі тарифів та коригуючих коефіцієнтів до них, встановлених Виконавчим комітетом Одеської міської ради та чинних на момент укладання цього договору (п.5.1 Договору).
Користувач вносить плату за цим Договором щомісячно не пізніше 27 числа місяця, за який вноситься плата, шляхом перерахунку відповідних коштів на банківський рахунок Підприємства (п.5.2 Договору).
Термін дії договору: з 01.10.2012 по 28.08.2017 (п.8.3 Договору).
В подальшому між сторонами укладено ряд додаткових угод, зокрема:
- від 26.02.2015 № 1, якою викладено п.5.2 Договору в такій редакції: «З 01.01.2015 року Користувач вносить плату за цим Договором щомісячно не пізніше 27 числа місяця, за який вноситься плата, шляхом перерахунку відповідних коштів до бюджету міста Одеси на відповідний рахунок, відкритий в органах Державної казначейської служби України, зазначений в цьому Договорі»;
- від 01.08.2019 р. б/н, у якій у зв`язку з прийняттям рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради «Про внесення змін до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.04.2008 р. № 434 «Про затвердження Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі в новій редакції» сторони дійшли згоди про внесення змін до Договору, зокрема, викладено п.5.1 в наступній редакції: «Плата за цим Договором визначається на підставі пункту 14.6 Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі у новій редакції».
Додатками до Договору та додаткових угод є: Перелік рекламних засобів, їх кількість та місця розташування; Бухгалтерські розрахунки плати за право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів.
Договір, додаткові угоди, додатки до них підписано представниками та скріплено печатками контрагентів.
Термін дії Договору сторонами неодноразово продовжувався, що вбачається з тексту угоди та листа Установи, в якому зазначено, що Договір діє по 11.11.2025.
Як вбачається з доданого до позову розрахунку сум, що стягуються, проти правильності відомостей у якому ФОП Довгань С.Ф. жодним чином не заперечив, у процесі виконання Договору, а саме в період з січня 2020 р. по травень 2025 р., Користувач несвоєчасно здійснював оплати місць для розташування рекламних засобів, у зв`язку з чим Установою на підставі п.6.2 Договору нараховано пеню в розмірі 391222,56 грн.
З метою погашення нарахованої пені Установа направила на адресу ФОП Довганя С.Ф. претензію від 23.04.2025 р. № 254/01-24, ігнорування якої спричинило звернення до господарського суду з позовною заявою в рамках провадження у даній справі.
Джерела права та позиція Південно – західного апеляційного господарського суду.
За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)…
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Так, між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких є письмовий Договір на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів. 
В силу ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
За змістом ст. 549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Частиною 1 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У випадку прострочення платежів, передбачених п.п.5.1, 5.2 цього Договору, Користувач сплачує на користь Управління пеню від суми простроченого платежу за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (п.6.2 Договору).
Нарахування пені не припиняється через шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано (п.6.4 Договору з урахуванням додаткової угоди від 01.08.2019 б/н).
Враховуючи викладене, те, що відповідачем не заперечується як факт несвоєчасного виконання ним зобов`язань за Договором, так і правильність здійсненого Установою нарахування пені в розмірі 391222,56 грн, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що названі обставини не підлягають доказуванню за правилами ч.1 ст.75 ГПК України.
Щодо зменшення розміру пені у даній справі, колегія суддів зазначає наступне.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549 - 552 ЦК України.
Так, статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Тобто, неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.
Водночас, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
У тій же постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Частиною ж третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Так, судова практика щодо застосування вказаної норми ЦК України наразі є усталеною (див. зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 923/587/20, від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19, від 02.12.2020 у справі № 913/698/19, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 30.03.2021 у справі № 902/538/18, від 19.01.2021 у справі № 920/705/19, від 27.01.2021 у справі № 910/16181/18, від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19, від 11.03.2020 у справі № 910/16386/18, від 09.07.2020 у справі № 916/39/19, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20, від 13.04.2021 у справі № 914/833/19, від 22.06.2021 у справі № 920/456/17) і відповідно до неї при визначенні розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):
- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;
- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;
- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;
- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;
- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;
- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;
- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.
Тобто при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені статті 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.
При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення неустойки. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (статті 86, 236 - 238 ГПК України).
Так, стаття 86 ГПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята статті 236 ГПК України).
Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Так, Позивачем у даній справі не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань, те, що ФОП Довганем С.Ф. сплачено заборгованість за Договором у повному розмірі, те, що розмір нарахованої пені являється значним, те, що неустойка як вид відповідальності не має на меті надмірне збагачення кредитора за рахунок боржника, те, що в Україні введено воєнний стан, який суттєво вплинув на майновий стан суб`єктів господарювання, в т.ч. ФОП Довганя С.Ф., доказом чого є фінансова звітність відповідача, місцевий господарський суд обґрунтовано зменшив заявлену до стягнення пеню в сумі 391222,56 грн до 39122,26 грн, тобто на 90%.
Беручи до уваги предмет спору у даній справі, правовідносини, що склались між сторонами, а також виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, розумності; проаналізувавши всі фактичні обставини справи з урахуванням запровадженого воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, з метою забезпечення балансу інтересів сторін, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 90% до 39122,26 грн.
Отже, стягнення з відповідача такої суми пені компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем строків сплати боргу, стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання. Так, чинним законодавством не врегульований граничний розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із приписами ст.86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Щодо ж доводів скаржника про те, що зменшення судами належної до стягнення із Відповідача пені на 90 % фактично є звільненням останнього від відповідальності на несвоєчасне виконання зобов`язань, то колегія суддів з ними не погоджується і звертаючись до правового висновку об`єднаної палати Касаційного господарського суду, який викладено у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначає, що і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер.
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом першої інстанцій норми, закріпленої у статті 551 ЦК України, оскільки суд з`ясував обставини, передбачені зазначеною нормою, з урахуванням наявних у справі доказів.
Колегія суддів відзначає що для позивача не матиме негативних наслідків позбавлення його можливості стягнення пені на 90%, наявність збитків та погіршення фінансового становища позивача, ним не доведено, а тому заперечення скаржника проти зменшення розміру пені колегією суддів відхиляється. 
Висновки апеляційного господарського суду:
Доводи апеляційної скарги Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради не спростовують висновків, викладених в рішенні Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 у справі № 916/2944/25.
Будь-яких інших доводів, що могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення в порядку статей 277 - 279 ГПК України, скаржником не наведено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 по справі № 916/2944/25 без задоволення, а оскаржуваного рішення – без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 у справі №916/2944/25 – залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Комунальну установу «Одесреклама» Одеської міської ради.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.
У зв`язку з участю судді Принцевської Н.М. у підготовці НШСУ для підтримання кваліфікації суддів апеляційних господарських судів з 16.03.2026 по 20.03.2026 повний текст постанови підписано 23.03.2026.

Головуючий суддя Філінюк І.Г.

Суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.