Справа № 466/11841/25
Провадження № 2/466/1190/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
17 лютого 2026 року м. Львів
Шевченківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді Свірідової В.В.
при секретарі Солиган М.Р. 
за участю представника позивача адвоката Кісь О.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,-
встановив:
16.12.2025 адвокат Кісь Олена Романівна, в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 21.06.2025року в сумі 30 950 (тридцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень та суму за користування позикою поза строком в розмірі 204 380 (двісті чотири тисячі триста вісімдесят)гривень, судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. та витрати за надання правової допомоги.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те що, 21 червня 2025 року позивач та відповідач уклали договір позики, згідно з яким позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) Євро, що в еквіваленті на день позики становило 72 750 (сімдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят) гривень та зобов`язувався повернути, згідно графіку повернення позики до 05 грудня 2025 року.
Згідно договору позики п.2 Сторони домовились про те, що: а) у випадку несвоєчасної сплати щомісячного внеску за договором позики у гривнях у позичальника виникає пеня по сумі несплаченого внеску у розмірі 10% за кожен день прострочення боргу; в) остаточний розрахунок по сумі боргу у гривнях становить не пізніше 05 грудня 2025 року. У відповідності до п. З Договору сторони погодили графік повернення позики в сумі по 14100 грн. щомісячно починаючи з дня підписання Договору до 5 липня 2025 року та відповідно останні платіж в сумі 2750 грн. до 05 грудня 2025 року.
Проте відповідач не виконав умови Договору, внаслідок чого утворилась пеня за липень в сумі 43 710 грн.; серпень 1 410 грн.; жовтень 100 110 грн.; листопад 56 400 грн та грудень 2750 грн. При цьому відповідачем не сплачено тіло позичених коштів у жовтні 14 100 грн.; у листопаді 14 100 грн. та у грудні 2750 грн.
Станом на день подачі позовної зави відповідачем не сплачено обов`язкових платежів на суму 30 950 грн. внаслідок чого сума пені становить 204 380 грн.
Дані кошти позивачем надавались у позику відповідачу для здійснення вирішення ним певних потреб для можливості, в подальшому, вчинення договору купівлі-продажу автомобіля позивача. 
3 відповідачем позивач знайомий тривалий період часу, він з ним спілкувався упродовж тривалого періоду часу оскільки добре знайомий з його родиною, неодноразово допомагав йому у вирішенні ряду питань.
Упродовж всього періоду часу позивач неодноразово повідомляв відповідачу про зростання суми пені за несплаченими зобов`язаннями, проте останній ігнорує повідомлення по дзвінки позивача.
Після закінчення терміну позики, згідно договору, позивач звернувся до відповідача з проханням повернути кошти, проте останній постійно запевняв його, що має певні фінансові труднощі і обов`язково з часом поверне. При цьому позивач неодноразово звертав його увагу на умови договору, проте відповідач продовжував запевняти, що поверне кошти, згідно умов договору. По даний час кошти не повернуто, а відповідач уникає зустрічі та спілкування, не бере трубку та не виходить на зв`язок. Оскільки, відповідачем зобов`язань за договором позики від 21.06.2025 року не виконано, а тому у позивача виникло право щодо нарахування 10% прострочки за кожен день від суми прострочених платежів. Сума 10% прострочки за кожен день від суми прострочених платежів становить 204 380 (двісті чотири тисячі триста вісімдесят) гривень.
З цих підстав позивач змушений у судовому порядку вирішити даний спір.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 17.12.2025 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відзив на позов відповідач не подав. 
В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав викладених у заяві, просила таку задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлена про час та місце слухання справи засобами поштового зв`язку рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №R067062436384, яке повернулось на адресу суду з конвертом з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".
Так, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).
Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю фізичну особу.
Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на фізичну особу.
У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.
Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №923/1432/15.
Відповідач відзиву, а також будь-яких клопотань на адресу суду не направляв.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.2 ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи.
За таких обставин, відповідно до ч.1ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши зібрані по справі матеріали, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У судовому засіданні встановлено, що згідно 21 червня 2025 року позивач та відповідач уклали договір позики, згідно з яким позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) Євро, що в еквіваленті на день позики становило 72 750 (сімдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят) гривень та зобов`язувався повернути, згідно графіку повернення позики до 05 грудня 2025 року (а.с.10). 
Згідно договору позики п.2 Сторони домовились про те, що: а) у випадку несвоєчасної сплати щомісячного внеску за договором позики у гривнях у позичальника виникає пеня по сумі несплаченого внеску у розмірі 10% за кожен день прострочення боргу; в) остаточний розрахунок по сумі боргу у гривнях становить не пізніше 05 грудня 2025 року. У відповідності до п. З Договору сторони погодили графік повернення позики в сумі по 14100 грн. щомісячно починаючи з дня підписання Договору до 5 липня 2025 року та відповідно останні платіж в сумі 2750 грн. до 05 грудня 2025 року (а.с.11). 
Проте відповідач не виконав умови Договору, внаслідок чого утворилась пеня за липень в сумі 43 710 грн.; серпень 1 410 грн.; жовтень 100 110 грн.; листопад 56 400 грн та грудень 2750 грн. При цьому відповідачем не сплачено тіло позичених коштів у жовтні 14 100 грн.; у листопаді 14 100 грн. та у грудні 2750 грн.
Відтак суд встановив, що між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика Глави 71 ЦК України.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передачі позичальнику грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
21 червня 2025 року між сторонами було укладено договір позики, згідно з яким позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) Євро, що в еквіваленті на день позики становило 72 750 (сімдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят) гривень та зобов`язувався повернути, згідно графіку повернення позики до 05 грудня 2025 року.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21.
Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.
Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.
Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі №500/1755/17.
У ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Відповідно до п.6, п.7 Договору передбачено, що після повернення позики, позикодавцем буде надано розписку позичальнику написано власноручно на суму позики. Без зазначеної розписки позика вважається такою, що не повернута в повному обсязі. 
Відповідно до ст.525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Згідно із ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Аналізуючи договір позики укладений між сторонами, судом встановлено, що такий підписано позичальником - відповідачем, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом.
Сторони дотримались письмової форми договору.
Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних умовами договору.
Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже судом встановлено, що на час розгляду справи грошові кошти за договором позики від 21 червня позивачу не повернуті, що свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань.
Згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідач не надав суду доказів на спростування факту укладення договору позики, доказів виконання зобов`язання чи додаткових договірних відносин щодо зміни строку повернення позики.
Враховуючи наведене позов належить задовольнити.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1211 грн.20 коп. за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 5,10, 12, 13, 81, 89, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 280-284,352, 354 ЦПК України, суд, - 
ухвалив:
позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 21.06.2025 року в сумі 30 950 (тридцять тисяч дев"ятсот п"ятдесят) гривень та суму за користування позикою поза строком в розмірі 204 380(двісті чотири тисячі триста вісімдесят) гривень. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1 211,20 грн. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 23.02.2026р.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 . 
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
  Суддя	  	 В.  В.  Свірідова