ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року	справа № 380/4487/26	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за участю третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови, -
в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач), за участю третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Співака Романа Богдановича про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2026 по ВП № 80357377 з примусового виконання постанови №1087 від 30.04.2025, виданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34000,00 гривень.
Ухвалою від 18.03.2026 відкрите спрощене провадження у справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є військовозобов`язаним, який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 та має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з перебуванням на його утриманні чотирьох неповнолітніх дітей віком до 18 років, що підтверджується відповідною довідкою і витягом. Позивач 03.03.2026 поштовим зв`язком отримав постанову Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження №80357377 від 25.02.2026 з якої він дізнався, що постановою №1087 від 30.04.2025 про адміністративне правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_3 притягнено його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 Кодексу України та накладено штраф у розмірі 17000 гривень. Як вбачається з матеріалів автоматизованої системи виконавчих проваджень №80357377, Третьою особою до Відповідача направлено заяву за №828 від 22.01.2026 про відкриття виконавчого провадження стосовно позивача на підставі постанови №1087 від 30.04.2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП про адміністративні правопорушення та стягнення з ОСОБА_1 накладеного штрафу у подвійному розмірі у відповідності до вимог ст. 308 КУпАП в сумі 34000 гривень. 
Стверджує, що постанова №1087 від 30.04.2025 пред`явлена до виконання з пропуском строку трьохмісячного строку, передбаченого ст. 303 КУпАП, тому не підлягає виконанню. Таким чином ІНФОРМАЦІЯ_3 пропущено строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, у зв`язку з чим уповноважена особа виконавчого органу повинна була повернути постанову про притягнення до адміністративної відповідальності без виконання. Тому, постанова головного державного виконавця Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Співака Романа Богдановича є протиправною.
Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що Постанова № 1087, видана 30.04.2025 ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідає вимогам передбаченим ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до Закону України № 2129-IX від 15 березня 2022 року «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, згідно якого: «… Тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану». Вимога позивача про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження винесеної 25.02.2026р. в межах виконавчого провадження № 80357377 вважаємо безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки державний виконавець діяв в межах та у спосіб, визначений Законом України про виконавче провадження».
Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.
Третя особа не скористалась правом подання пояснень по суті спору.
Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне. 
30 квiтня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 винесена постанова за справою №1087 про адмiнiстративне правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 210-1, КУпАП, стосовно військовозобов`язаного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вiдповiдно до якої останнiй був притягнутий до адмiнiстративної вiдповiдальностi шляхом накладення штрафу у cyмi 17 000,0 гривень.
Супровідним листом від 22.01.2026 № 828 т.в.о. ІНФОРМАЦІЯ_5 направив до Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови №1087 від 30.04.2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП про адміністративні правопорушення та стягнення з ОСОБА_1 накладеного штрафу у подвійному розмірі у відповідності до вимог ст. 308 КУпАП в сумі 34000 гривень.
25.02.2026 Головним державним виконавцем Самбiрського вiддiлу державноi виконавчоi служби у Самбiрському районi Львiвськоi областi Львiвського мiжрегiонального управлiння міністерства юстйцiї України ОСОБА_5 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 80357377 щодо виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_5 про стягнення із ОСОБА_1 штрафу у сумі 34000,0 грн. на підставі постанови №1087 від 30.04.2025.
Не погодившись із постановою про відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку позиціям сторін у справі, суд застосовує наступні правові норми.
Згідност.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до цього Закону примусовому виконанню підлягають рішення інших державних органів, рішень (актів) Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами (пункт 7 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII).
Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Положеннями пункту 1 частини другої цієї ж статті Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частинами першою та другою статті 12 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Як передбачено у частині четвертій статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 2).
26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ "Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", яким розділ XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII доповнено пунктом 10-2, відповідно до якого, зокрема, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Так, указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії режиму воєнного стану продовжувався та триває дотепер.
В обґрунтування позовних вимог позивач наполягає на пропущенні встановленого у частині 1 статті 12 Закону України № 1404-VIII тримісячного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Заперечуючи обґрунтованість заявлених вимог відповідач у своїх доводах покликається на те, що усі строки, визначені у Законі № 1404-VIII, перериваються до припинення або скасування воєнного стану в Україні відповідно до норми пункту 10.2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII.
Вирішуючи спір у цій справі суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, 23 січня 2023 року Верховним Судом відкрито касаційне провадження у справі № 260/2595/22 на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування абзацу 10 пункту 10-2 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII у подібних правовідносинах.
Предметом судової перевірки касаційної інстанції у межах тієї адміністративної справи була правомірність постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих документів за умови додержання виконавцем вимог законодавства та повернення виконавчих документів стягувачу у зв`язку з пропуском строку їх пред`явлення до виконання.
Враховуючи правову позицію у справі № 260/2595/22, в Постанові від 15 березня 2023 року Верховний Суд наголосив, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі про адміністративне правопорушення встановлені Законом № 1404-VIII.
Особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10.2 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII, відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з поміж іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом № 1404-VIII як спеціальним нормативно-правовим актом, Верховний Суд резюмував, що у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.
З огляду на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому як КУпАП, так і іншими законами України, зокрема Законом № 1404-VIII, Верховний Суд вважає обґрунтованим врахування державним виконавцем чинних законодавчих змін у порядку пред`явлення виконавчого документа до виконання, переривання та встановлення строків звернення виконавчого документа до виконання.
Отже, оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом № 1404-VIII, як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.
Аналогічні висновки за подібних правовідносин зроблено Верховним Судом у постанові від 03 серпня 2023 року у справі № 420/10415/22.
З урахуванням висновків Верховного Суду щодо правозастосування за подібних зі спірними правовідносин, посилання позивача ч. 1 ст. 12 Закону № 1404-VIII та пропущений тримісячний строк щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання та повернення відповідачем з цих підстав виконавчого документа, є необґрунтованими.
З наведених вище мотивів, постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2026 ВП № 80357377 відповідає критеріям законності та обґрунтованості згідно з частиною другою статті 2 КАС України, при винесенні якої відповідач діяв на підставі, у спосіб та у межах повноважень, визначених законом.
У той же час, суд зазначає, що позивачем доказів визнання протиправною чи скасування постанови № 1088 виданої 30.04.2025 до суду не надано.
Тобто, відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені чинним законодавством, добросовісно та розсудливо, з урахуванням усіх обставин справи.
При цьому, доводи та обґрунтування позивача не спростовують правомірності поведінки відповідача та не дають суду підстав для висновку про зворотне.
Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Решта доводів позивача, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог.
Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Морська Галина Михайлівна