П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2098/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Тетяна Миколаївна 
Суддя-доповідач - Смілянець Е. С. 
19 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Смілянця Е. С. 
суддів: Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , НОМЕР_1 загону морської охорони (військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 загону морської охорони (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, звернувся в суд із позовом в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 загону морської охорони (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми місячного грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 15.06.2020 року по день фактичної виплати 16.04.2024 року;
- зобов`язати НОМЕР_1 загін морської охорони (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми місячного грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 15.06.2020 року по день фактичної виплати 16.04.2024 року.
Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 16.06.2025 позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність НОМЕР_1 загону морської охорони (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми місячного грошового забезпечення, які не мають разового характеру, за весь час затримки виплати з 15.06.2020 року по день звільнення з військової служби 31.05.2021 р.
Зобов`язав НОМЕР_1 загін морської охорони (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми місячного грошового забезпечення, які не мають разового характеру, за весь час затримки виплати з 15.06.2020 року по день звільнення з військової служби 31.05.2021 р. В решті позову відмовив.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та зобов`язати НОМЕР_1 загін морської охорони (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми місячного грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 15.06.2020 року по день фактичної виплати 16.04.2024 року.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначені апеляційні скарги розглядаються в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та відповідно до наказів від 31.05.2021 р. №153-ОС та від 19.05.2021 р. №437-ОС звільнений з військової служби і виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. (а.с. 8).
На виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.10.2023 р. у справі №600/4167/23-а позивачу 16.04.2024 р. здійснено виплату коштів (перерахованого грошового забезпечення) в сумі 137071,67 грн, що підтверджується випискою з особового банківського рахунку. (а.с. 8).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, відповідно до ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ (Закон №2050-ІІІ), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно з ст.2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до ст.3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Статтею 4 Закону №2050-ІІІ визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Норми аналогічного змісту містяться також у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (Порядок №159).
Згідно з п.4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.
За такої умови слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у ст.3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14.05.2020 по справі №816/379/16, від 30.09.2020 по справі №280/676/19, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Як встановлено судом першої інстанції, перераховане грошове забезпечення та інші виплати за період проходження військової служби, позивачу було виплачено 16.04.2024 р. на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.10.2023 р. у справі №600/4167/23-а, що не заперечується сторонами.
При цьому, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.10.2023 р. у справі №600/4167/23-а зобов`язано НОМЕР_1 загін морської охорони (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 із червня 2020 року по травень 2021 року грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення, підйомної допомоги, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, та надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням з неї із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021 відповідно.
Тобто, виплачена позивачу 16.04.2024 р. сума грошового забезпечення на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.10.2023 р. у справі №600/4167/23-а в сумі 137071,67 грн включає, як основне грошове забезпечення так і виплати, що мають разовий характер.
При цьому, положення ст.2 Закону №2050-ІІІ чітко визначають виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на доходи, які не мають разового характеру. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Зважаючи на те, що в рамках розгляду даної справи встановлено наявність факту несвоєчасної виплати позивачу, зокрема, сум грошового забезпечення, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що останній має право на компенсацію втрати частини заробітної плати (грошового забезпечення) у зв`язку з порушенням строків її виплати.
При цьому, вимогами чинного законодавства не передбачено підстав для відмови у виплаті вказаної компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а тому у спірних правовідносинах відсутні дискреційні повноваження відповідача. Таким чином, матеріалами справи підтверджено обов`язок відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми перерахованого грошового забезпечення, які не мають разового характеру.
Водночас, щодо періоду, за який відповідачу належить нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів, колегія суддів враховує наступне.
Так, наведене судом правове регулювання свідчить про те, що компенсація втрати частини доходів нараховується та виплачується за період невиплати періодичних платежів, тобто безпосередньо за той період, у який вони підлягали виплаті.
Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції, сума нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення на виконання рішення суду у справі №600/4167/23-а є розміром недоплаченого позивачу грошового забезпечення у період проходження військової служби із червня 2020 року по травень 2021 року. Відтак, саме за цей період та по день звільнення з військової служби - 31.05.2021 року, позивачу належить виплатити компенсацію втрати частини доходів.
Натомість, період після дати звільнення по день виплати належних позивачу сум на виконання рішення суду не є тим часом, за який у розумінні Закону №2050-III та Порядку №159, підлягає виплата компенсація втрати частини доходів. У цьому випадку мова йде про несвоєчасну виплату позивачу сум, належних до виплати при звільненні, за що для роботодавця настає окрема відповідальність, передбачена зокрема КЗпП України.
Крім того, Верховним Судом у постанові від 24 квітня 2023 року у справі № 205/8443/19 викладено наступну правову позицію: “Апеляційний суд також дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату та інші належні до фонду оплати праці виплати у зв`язку з заниженням посадового окладу та непроведенням індексації заробітної плати за період роботи станом на 03 березня 2020 року в розмірі 1 509,87 грн, вказавши, що ці виплати не підлягають стягненню в порядку, визначеному Законом України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати”, оскільки до відповідача за результатами розгляду цієї справи застосовано спеціальний вид відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Отже, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно, з умовами трудового договору відповідно до законодавчих гарантій”.
Також, суд першої інстанції обґрунтовано звертав увагу на те, що згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень та КП “Діловодство спеціалізованого суду” судом встановлено, що ОСОБА_1 оскаржував дії відповідача щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні (справа №600/2099/24-а), де просив виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно оцінка діям відповідача щодо затримки розрахунку при звільненні надана судом у вказаній справі №600/2099/24-а, де позов ОСОБА_1 було задоволено. Таким чином, суд вважає, що період після звільнення з військової служби та по день фактичної виплати 16.04.2024 р. заявлений позивачем безпідставно, що позбавляє суд можливості задовольнити позов в цій частині.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційні скарги ОСОБА_1 , НОМЕР_1 загону морської охорони (військова частина НОМЕР_2 ) залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.