САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Справа №206/122/26
2-а/206/6/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2026 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючий суддя      Румянцев О.П.,
секретар судового засідання     Богатько Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м. Дніпро матеріали адміністративної справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій та рішення, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -
за участю: представника позивача Хоміча Р.Г.,
позивача ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2025 року представник позивача Хоміч Р.Г. через систему «Електронний суд» звернувся до Самарського районного суду міста Дніпра із адміністративним позовом в інтересах ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій та рішення, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідно до постанови №5979475, винесеної заступницею командира 2-го взводу 3 ої роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Салівон Юлією Анатоліївною, у графі «Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення» зазначено, що 20 жовтня 2025 року о 16:17 год. в м. Дніпрі по вул. Сонячній Набережній, 140, водій керуючи транспортним засобом «Mazda» на ділянці дороги, де розташований дорожній знак 5.76 Правил дорожнього руху, рухався зі швидкістю 75 км/год. за що, на ОСОБА_1 , 1964 року народження, було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., але до цієї постанови не було додано жодного доказу. ОСОБА_1 жодного правопорушення за наведених вище обставин не визнавав і не скоював, тому подав відповідну скаргу до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, за наслідками розгляду якої, 29 жовтня 2025 року заступник начальника управління Олександр Хорольський встановив, що ОСОБА_2 всупереч вимог статті 279 КпАП провела розгляд даної справи неналежним чином, та вирішив, відповідно до пункту 2 статті 293 КпАП, скасувати Постанову №5979475, а справу направити на новий розгляд. Поряд з цим, в Рішенні від 29.10.2025 не було встановлено фактичні обставини даної справи, не конкретизовано які вимоги Порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачені ст.279 КпАП, були порушені, та на підставі якої частини статті 293 КпАП було прийнято це рішення. Також заступник начальника управління Олександр Хорольський направляв лист від 29 жовтня 2025 року за вих. №3-1934/41/19/03-2025 «пану Зайцеву!» (далі – Лист від 29.10.2025), зокрема про призначення службового розслідування відносно ОСОБА_2 , та одночасного проведення нового розгляду у даній справі, нею повторно, тобто наперед виключаючи можливість вчинення останньою дисциплінарного проступку. Заступниця командира 2-го взводу 3-ої роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старша лейтенантка поліції ОСОБА_2 , маючи конфлікт інтересів, через скасування її першої Постанови №5979475 та проведення службового розслідування відносно неї, повторно здійснила розгляд цієї справи, що призвело до винесення аналогічної незаконної постанови на Зайцева Є.О. серії ЕНА №6141285 від 13.11.2025 (далі Постанова №6141285), за наступних підстав. Відповідно до Листа від 29.10.2025 ОСОБА_1 з`явився у призначений час і місце 13 листопада 2025 року до приміщення Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області «для розгляду справи за фактом вчиненого ним адміністративного правопорушення», хоча його винуватість ще не була доведена. Відповідно до Постанови №6141285, розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 проводився патрульною Салівон Ю.А. за адресою, чомусь із зазначенням старих радянських назв «м. Дніпро (Дніпропетровськ), площа Троїцька (Красна), 2а», та ще й фактично на вулиці в холодну пору, стоячи на ґанку цієї будівлі, без елементарних для цього умов та поваги. Під час даного розгляду справи ОСОБА_1 не погодився, що на ділянці дороги по вул. Сонячній Набережній, 140 в м. Дніпрі станом на 20 жовтня 2025 року була встановлена максимальна швидкість руху 50 км/год, відтворивши відеозапис з розташуванням дорожніх знаків на цій ділянці дороги, який разом з відповідними фотознімками та схемою підтверджували дію встановленого знаку "Обмеження максимальної швидкості 70 км/год", однак достовірність цих доказів була поставлена патрульними під сумнів, тому ОСОБА_1 було заявлено клопотання про витребування ними з відповідного комунального підприємства інформації щодо встановлення цього дорожнього знаку, однак через ігнорування цього клопотання повідомив про здійснення відповідного запиту самостійно. Натомість, патрульною Салівон Ю.А., як і вперше на місці події, було неправильно вирішено дану справу про адміністративне правопорушення цього ж дня, без доказів обвинувачення, в ході чого, вона не здійснювала жодної процесуальної дії, а лише заповнювала електронні бланки постанов та пасивно вела відео-зйомку зауважень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Крім того, у Постанові №6141285 не встановлено точну дату і місце скоєння правопорушення, адже в графі «Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення» зазначено дві дати - 20 жовтня 2025 року й 13 листопада 2025 року, та два місця події в м. Дніпрі - площа Троїцька (Красна), 2а й вул. Сонячна Набережна, 140, а також не зрозуміла суть правопорушення, адже встановлені в ній фактичні обставини не відповідають висновку про порушення швидкісного режиму в населених пунктах, оскільки патрульними не було з`ясовано наявність дорожніх умов, що дають можливість рухатися з більш високою швидкістю та її межу, відповідно до встановленого на даній ділянці дороги дорожнього знаку 3.29 "Обмеження максимальної швидкості 70 км/год". До того ж, зазначене в цій графі формулювання скоєного правопорушення не відповідає правовій кваліфікації за ч. 1 ст. 122 КпАП, яка передбачає відповідальність саме за «Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину». У Постанові №6141285 також заповнена не повністю графа «Прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення та сума штрафу» – без зазначення про прийняте по справі рішення та порядок його оскарження. Відповідно до розділу 12 «Швидкість руху» Правил дорожнього руху: - п.12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. - п.12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.-п. 12.8. На ділянках доріг, де створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більш високою швидкістю, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, дозволена швидкість руху може бути збільшена шляхом встановлення відповідних дорожніх знаків. Враховуючи, що при винесенні нової Постанови №6141285 знову не всі відповідні вимоги, передбачені ст. ст. 279, 280, 283 КпАП, були виконані, її було оскаржено ОСОБА_1 вищестоящій посадовій особі. За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 21 листопада 2025 року заступник начальника управління Олександр Хорольський встановив, що ОСОБА_2 провела розгляд даної справи вже належним чином, та вирішив, відповідно до пункту 2 статті 293 КпАП, залишити Постанову №6141285 без змін, а звернення без задоволення (далі – Рішення від 21.11.2025). Поряд з цим, в Рішенні від 21.11.2025 знову не було встановлено фактичні обставини даної справи, лише є посилання на наявність доказів винуватості ОСОБА_1 у вигляді відео та фото зафіксованих технічним засобом TruCam 008391, які останньому не відомі, та патрульними до постанов не додавались. Підполковник поліції Олександр Хорольський також помилково стверджував у своєму рішенні, що його підлегла патрульна ОСОБА_2 правильно вирішила дану справу, бо керуючись ст.252 КпАП, оцінювала всі наявні докази на місці вчинення адміністративного правопорушення лише за своїм простим внутрішнім переконанням, тобто на власний розсуд. Натомість, новий розгляд справи з винесенням Постанови №6141285 здійснювався не на місці вчинення правопорушення, а біля будівлі управління патрульної поліції, а положення ст.252 КпАП, насправді, запобігають суб`єктивній оцінці фактичних даних з боку патрульних, оскільки відповідне внутрішнє переконання обов`язково ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Отже, вищестояща посадова особа ОСОБА_3 дійшов необґрунтованого висновку про відсутність порушень норм чинного законодавства в діях поліцейської при винесенні оскаржуваної постанови, не зазначивши на підставі якої частини статті 293 КпАП було прийнято відповідне Рішення від 21.11.2025. Поряд з цим, на запит ОСОБА_1 від 17.11.2025 до КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР надійшла відповідь від 03.12.2025 за вих. № 3-59/0-1/09-25, з якої вбачається, що дійсно на зазначеній в оскаржуваній постанові ділянці дороги з 01 квітня 2025 року був встановлений дорожній знак 3.29 "Обмеження максимальної швидкості 70 км/год", який був повторно встановлений 20 жовтня 2025 року, а демонтований 31 жовтня 2025 року, що виключає подію і склад інкримінованого йому правопорушення. Представник позивача просить суд визнати неправомірними дії та рішення даних представників Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №6141285 від 13.11.2025. Закрити провадження у дійсній справі відносно ОСОБА_1 , за відсутністю події і складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України.
Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 30 січня 2026 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
19 лютого 2026 року від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Бочкова Г.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому представник зазначає, що згідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 13.11.2025 близько 09 години 39 хвилин, поліцейським Управління, у відповідності до вищезазначених норм чинного законодавства, було винесено постанову серії ЕНА №6141285 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 122 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу розміром 340 гривень. Вказана постанова обґрунтована тим, що позивач 20.10.2025 близько 16 години 17 хвилин в м. Дніпро, по вул. Сонячна Набережна, неподалік будинку 140, керуючи транспортним засобом MAZDA 6, з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 75 км/год. в населеному пункті, де дозволяється рухатися зі швидкістю не більше 50 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості на 25 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TruCam №008391. Під час прийняття рішення щодо притягнення позивача до відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху, поліцейський Управління надавав оцінку доказам у відповідності до вищезазначених норм КУпАП. Відповідачем зазначено в оскаржуваній постанові назву технічного засобу, яким здійснювалося вимірювання швидкості руху транспортного засобу під керуванням позивача, що, в свою чергу, свідчить про законність та обґрунтованість прийняття відповідачем рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Щодо доводів позивача про здійснення замірювання швидкості руху на ділянці дороги в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 70 км/год.». Варто зазначити, що наданий позивачем відеозапис не містить відомостей про дату та час здійснення фіксації, що унеможливлює встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. За таких умов вказаний відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки не забезпечує ідентифікацію події у часі. Однак, з наданого позивачем відеозапису вбачається, що дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год» встановлений на визначеній ділянці дороги без додаткових табличок, які б визначали протяжність його дії. Відповідно до вимог розділу 33 Правил дорожнього руху, дія дорожнього знаку 3.29 поширюється від місця його встановлення до найближчого перехрестя або до місця, де його дія скасовується іншим дорожнім знаком чи зміною умов організації дорожнього руху. Як вбачається з відеозапису, після встановлення знаку 3.29 за напрямком руху позивача наявний дорожній знак 4.1 «Рух прямо», який застосовується, зокрема, перед перехрестями та регламентує напрямок руху на них. Окрім цього, на відео об`єктивно зафіксовано примикання дороги праворуч. що свідчить про наявність перехрестя. Таким чином, сукупність зазначених обставин підтверджує факт існування перехрестя після встановлення знаку 3.29. На відео з місця події, зареєстрованому на нагрудні реєстратори поліцейських, вказана система географічних координат з кутовими величинами: географічна широта 48.47487’ N і географічна довгота 35.13099’ Е, що надає змогу встановити де знаходився прилад TruCam в момент фіксації швидкості руху та де було здійснено зупинку транспортного засобу під керуванням позивача. Відповідно до інформації з сервісу Google Maps на ділянці дороги де здійснювалося замірювання швидкості руху за напрямком руху позивача, до місця його зупинки, наявне перехрестя, що повністю узгоджується з відеозаписом та підтверджує припинення дії дорожнього знаку 3.29 саме на цій ділянці дороги. З огляду на це, відповідно до вимог ПДР, зона дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год.» закінчилася на зазначеному перехресті, після якого позивач продовжив рух та в подальшому швидкість руху транспортного засобу під керуванням позивача було зафіксовано поліцейськими Управління. Таким чином, на момент фіксації швидкості руху транспортного засобу та його зупинки працівниками поліції дія дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» на водія вже не поширювалась. Разом з тим встановлено, що водій здійснював рух зі швидкістю 75 км/ год у межах населеного пункту, чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху України, яким передбачено обмеження швидкості руху транспортних засобів у населених пунктах до 50 км/год. Отже, доводи позивача щодо відсутності порушення з підстав дії дорожнього знаку є безпідставними, оскільки не спростовують факту перевищення швидкості у межах населеного пункту. Окрім того, надана позивачем відповідь від КП «Транспортна інфраструктура міста» не може бути покладена в основу висновків у справі, оскільки не містить відомостей про час встановлення дорожнього знаку та не дозволяє пов`язати ці дані з часом фіксації швидкості руху. Також необхідно зазначити, що позиція щодо правомірності використання поліцією лазерних вимірювачів швидкості TruCAM та належності доказів, отриманих з цих пристроїв, була застосована у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 13.02.2025 у справі 201/11077/24; у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 14.03.2024 у справі 334/4378/23; у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2025 у справі № 308/17801/24 та у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі № 945/2511/24. Варто звернути увагу, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України). КАС України встановлює, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази. Проте, позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували обґрунтованість позовних вимог та спростовували б правомірність оскаржуваної постанови. Обставини, викладені позивачем в позовній заяві, мають суто гіпотетичний характер та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, натомість відповідачем надаються до суду фактичні дані, на підставі яких поліцейським Управління було прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесення оскаржуваної постанови. Отже, вважаємо, що за вказаних обставин немає жодних підстав для скасування оскаржуваної постанови. З урахуванням викладеного, вважає оскаржувану постанову прийнятою на підставі беззаперечних фактичних даних, а дії поліцейських такими, що в повному обсязі відповідають нормам діючого законодавства. Просить суд розглянути адміністративну справу №206/122/26 за позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання неправомірними дій та рішення, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за відсутності представника Управління. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання неправомірними дій та рішення, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити в повному обсязі.
Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 24 лютого 2026 року суд перейшов від розгляду справи за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 
24 лютого 2026 року від представника позивача Хоміча Р.Г. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в якому представник зазначає, що ОСОБА_4 не надав на підтвердження своїх повноважень відповідні установчі документи, зокрема Положення про Департамент патрульної поліції та його територіальний підрозділ, наказ про призначення його на посаду в підрозділі правового забезпечення, на які посилається у своєму відзиві, тощо. Крім того, замість зазначеної в додатках до цього відзиву Виписки з ЄДР, де зазначаються особи, які мають право вчиняти юридичні дії від імені Департаменту патрульної поліції та їх повноваження, зокрема мають бути Калюжний А.П. та Бочковий Г.В., в дійсності додається Витяг з ЄДР з довіреністю лише територіального підрозділу. Поряд з цим, Бочковим Г.В. в системі «Електронний суд» була подана заява від 12.02.2026, в якій він зазначає, що відповідач не отримував відповідної позовної заяви Зайцева Є.О. та просить суд забезпечити надсилання йому її копії, хоча позивачем було додано до позову квитанцію від 30.12.2025 про надіслання позову з додатками Департаменту патрульної поліції, що також викликає сумніви, що він належним чином уповноважений на представництво відповідача у даній справі. Відповідно до самого формулювання скоєного правопорушення у п. 5 оскаржуваної постанови відповідача №6141285 від 13.11.2025, водій ОСОБА_1 порушив вимоги дорожнього знаку 5. 76 ПДР, який встановлює швидкість руху в населеному пункті на даній ділянці дороги до 50 км/год., що не відповідає дійсності, свідчить про суттєві суперечності та як наслідок, неправильну кваліфікацію дій позивача. Адже, дорожній знак 5.76 “Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху ” позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів. З урахуванням того, що первісна постанова відповідача №5979475 від 20.10.2025 у даній справі, також неналежної якості (не читабельна), вважає вищезазначені постанови відповідача неналежними і недопустимими доказами у справі. Крім того, ОСОБА_4 у своєму відзиві визнає сам факт встановлення на даній ділянці дороги дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 70 км/год.», та стверджує, що він діяв до найближчого перехрестя, яке позивач проїхав до місця його зупинки, посилаючись на відеозапис останнього, що не відповідає дійсності. З даного відеозапису, зробленого позивачем ОСОБА_1 , не вбачається на цій ділянці дороги перехресть, про що він і озвучив на відео. ОСОБА_4 також стверджує, що відповідно до наданої ним роздруківки з сервісу Google Maps, місце з географічними координатами зазначеними на нагрудних реєстраторах поліцейських (місце зупинки водія), співпадає з місцем, де позивач перевищив швидкість руху, та місцем її фіксації на прилад TruCam, хоча ці три різні місця з суттєвими відстанями між собою, а портативним відео-реєстратором патрульних фіксувалось лише місце зупинки автомобіля позивача, на якому частково зображений якийсь прилад з великим металевим кріпленням на стовп чи автомобіль. Таким чином, цей відеозапис є неповним, здійсненим патрульним з порушенням пункту 5 розділу ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», відповідно до якого, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відео-зйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. До того ж, ОСОБА_4 до відзиву додано фотознімок автомобіля під час руху, на якому не зображено, ані його державного номерного знаку, ані обличчя водія, та без географічних координат. Одночасно, ОСОБА_4 посилається, як на доказ, на інформацію з сервісу Google Maps та положення ч.2 ст.19 Конституції України, але не зазначає якими ж законами передбачено використання такої інформації суб`єктом владних повноважень. Доданий до відзиву на позов файл 1760977015_73200_1020_161655.avi, технічно не відображається, всі інші додані до нього матеріали, на які посилається ОСОБА_4 , вважаю неналежними і недопустимими доказами у справі, які не можуть бути прийняті судом. Натомість, тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння правопорушення. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всупереч наведених вище фактичних обставин справи та очевидної відсутності події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , у закритті провадження в справі було необґрунтовано відмовлено також рішеннями Хорольського О. (вищестоящої посадової особи) від 29.10.2025 та 21.11.2025, які також оскаржуються позивачем. Просить суд поновити позивачу строк подання до суду відповіді на відзив відповідача на позов, як пропущений з поважних причин. Відхилити відзив відповідача на позовну заяву у дійсній справі №206/122/26.
Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, враховуючи позицію представника відповідача, дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступні підстави. 
Судом встановлено, що відповідно до постанови ЕНА №6141285, винесеної заступником командира 2-го взводу 3-ої роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Салівон Юлією Анатоліївною, у графі «Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення» зазначено, що 20 жовтня 2025 року о 16:17 год. в м. Дніпрі по вул. Сонячній Набережній, 140, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Mazda» на ділянці дороги, де розташований дорожній знак 5.76 Правил дорожнього руху, рухався зі швидкістю 75 км/год. за що, на ОСОБА_1 , 1964 року народження, було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.
В силу ст.129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
За приписами ст.6 Європейської конвенції прав людини, п. 10 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право, щоб її справа була розглянута з додержанням усіх вимог справедливості незалежним і безстороннім судом.
Згідно Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч.1, 2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).
Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
З огляду на положення ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, статті 124-1 - 126.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність
Відповідно до ст.251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил,норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
З огляду на положення ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За правилами ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В силу ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
При цьому, пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, (далі - ПДР України) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частиною 1 статтею 122 КУАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками та тягне за собою накладення  штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до розділу 12 «Швидкість руху» Правил дорожнього руху: 
п.12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. 
п.12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. 
п.12.8. На ділянках доріг, де створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більш високою швидкістю, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, дозволена швидкість руху може бути збільшена шляхом встановлення відповідних дорожніх знаків.
Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За правилами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 
У відповідності до ч.3 ст.77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Положення ст.ст.280, 283 Кодекс України про адміністративні правопорушення зобов`язують орган, який розглядає справу, всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати обставини правопорушення та належно їх відобразити у постанові.
Судом встановлено, що у оскаржуваній постанові зазначено суперечливі відомості щодо дати та місця правопорушення (дві дати та дві адреси); формулювання суті правопорушення не відповідає диспозиції ч.1 ст.122 КУпАП; у постанові неправильно зазначено дорожній знак (5.76 замість 3.29), що свідчить про невизначеність кваліфікації; відсутні належні та достатні докази, які б підтверджували факт перевищення ОСОБА_1 швидкості саме у зоні дії обмеження 50 км/год.
Такі недоліки є істотними, оскільки унеможливлюють встановлення події та складу адміністративного правопорушення.
Згідно з п.12.4 та п.12.8 Правил дорожнього руху України у населених пунктах діє обмеження 50 км/год., однак воно може бути змінене шляхом встановлення відповідного дорожнього знаку.
Відповідь КП «Транспортна інфраструктура міста» підтверджує встановлення на відповідній ділянці дороги знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год.» у період, що охоплює дату фіксації.
Належних та допустимих доказів того, що дія знаку припинилася до моменту фіксації швидкості, вимірювання здійснено після перехрестя, або що місце фіксації однозначно ідентифіковане, відповідач суду не надав.
Посилання представника відповідача на внутрішнє переконання поліцейського (ст.252 КУпАП) не звільняє його від обов`язку об`єктивного та повного дослідження доказів. Внутрішнє переконання не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справах про притягнення до адміністративної відповідальності застосовується принцип презумпції невинуватості.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Наявність розумних сумнівів щодо місця фіксації, дії дорожнього знаку, правильності кваліфікації та належності технічних доказів, тлумачиться на користь особи, яка притягається до відповідальності.
Сукупність встановлених порушень вимог ст.ст.279, 280, 283 КУПАП, невідповідність формулювання правопорушення диспозиції ч.1 ст.122 КУпАП, а також недоведеність складу правопорушення свідчать про протиправність постанови серії ЕНА №6141285 від 13.11.2025 року.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень у відповідності зі своїм обов`язком доказування, встановленим ст.77 КАС України, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, належними, достатніми та допустимими доказами не доведено. 
Враховуючи принцип змагальності адміністративного процесу та встановлений КАС України, обов`язок відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, суд вирішує спір на основі викладених в позові аргументів.
За приписами п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.293 Кодексу України про адміністративні правопорушення за результатами оскарження постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути прийнято рішення про скасування постанови і закриття справи. 
Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено суду правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення п.12.4 ПДР України, у зв`язку з чим, постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, як не законна, а провадження по справі про адміністративне правопорушення – закриттю. 
Відносно судових витрат слід зазначити наступне. 
Згідно ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Під час звернення ОСОБА_1 до суду із зазначеним позовом, останньому ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 09 лютого 2026 року було відстрочено сплату судового збору за подачу до суду позову до ухвалення судового рішення у даній справі.
У частині 5 статті 4 Закону України "Про судовий збір", яка підлягає застосуванню при поданні позовів у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, визначено, що ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3328,00 грн.
Оскільки позовна заява підлягає задоволенню, судовий збір слід покласти на суб`єкта владних повноважень Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 129 Конституції України, ст.14 Закону України «Про дорожній рух», п.1,3, п.2.1, п.8.1, п.8.3, п.8.4.б. ПДР України ПДР України, ст.ст.8, 23 ЗУ «Про національну поліцію», ст.ст. 7, 122, 222, 251, 252, 258, 280 КУпАП, ст.ст.6, 8, 9, 72-77, 90, 139, 241-242, 244-246, 250-251, 255, 257-262, 286, 295 КАС України, суд – 

ВИРІШИВ:

 
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області (м. Дніпро, вул. Троїцька площа, буд.2-а, ЄДРПОУ 40711822) про визнання неправомірними дій та рішення, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності – задовольнити. 
Скасувати постанову серії ЕНА №6141285, винесеної заступником командира 2-го взводу 3-ої роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Салівон Юлією Анатоліївною до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього штрафу у сумі 340,00 грн., як незаконну.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП – закрити.
Стягнути з суб`єкта владних повноважень - Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. 

Суддя          О.П.Румянцев