Справа № 344/19571/25 
Провадження № 2/344/1682/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ
02 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області
в складі: головуючої – судді Домбровської Г.В.
при секретарі c/з Катрич М.-Т.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна – 

В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 (надалі – «Позивач») в особі уповноваженого представника звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі – «Відповідач») про зняття арешту з нерухомого майна, в якому просить зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 (паспорт громадянина України, документ № НОМЕР_1 , виданий 16.07.2018; Ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; Адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ), а саме - квартири АДРЕСА_2 , на підставі постанови б/н від 19.08.2004, виданої державним виконавцем ДВС м. Івано-Франківськ Кульбанським В.М. (станом на сьогодні - Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області; адреса: вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область; код ЄДРПОУ 02891701).
Позовні вимоги мотивовано тим, що наявність зазначеного арешту на нерухоме майно, яке на праві власності належить Позивачу, порушує його право на розпорядження цим майном.
Як зазначено Позивачем в позовній заяві, на адвокатський запит №6/25 від 30.09.2025 Івано-Франківським ВДВС надано лист №184164 від 15.10.2025 про те, що на виконанні Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не перебувають. 
Згідно листа Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №175367 від 29.09.2025 «за Відділом у Автоматизованій системі виконавчого провадження (далі- Система або АСВП), а також у окремому спецрозділі- Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, який є архівною складовою частиною та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи, не облікується виконавче провадження, в рамках якого винесено постанову б\н від 19.08.2004, що стала підставою для встановлення обтяження №1261493 на майно ОСОБА_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_2 ». 
Крім вказаного, посилається на те, що протягом всього часу жодна юридична/фізична особа як стягувач не зверталася до Івано-Франківського відділу ДВС щодо будь яких майнових претензій до ОСОБА_1 . Відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 відсутні. 
Позивачем та його представником подано заяву про розгляд справи без їх участі, в якій вони позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.
Відповідач – Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, – явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки не сповістив, про дату та час судових засідань повідомлявся належним чином, письмового відношення до заявлених позовних вимог не подав, про дату та час судових засідань повідомлявся належним чином. 
Оскільки відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а позивач та його представник не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі – «ЦПК України») ухвалив про заочний розгляд справи.
Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Проаналізувавши викладені в позові пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Пунктом 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
ОСОБА_1 (далі – Позивач) на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна, зокрема, на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , накладено арешт на підставі постанови ДВС м. Івано-Франківська від 19.08.2004 року №б/н, ДВ Кульбанський В.М. 
У відповідь на адвокатський запит представника Позивача Івано-Франківським ВДВС надано лист №184164 від 15.10.2025, зі змісту якого вбачається, що на виконанні Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не перебувають. 
Крім того, згідно листа Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №175367 від 29.09.2025, за Відділом у Автоматизованій системі виконавчого провадження (далі – Система або АСВП), а також у окремому спец розділі – Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, який є архівною складовою частиною та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи, не облікується виконавче провадження, в рамках якого винесено постанову б/н від 19.08.2004, що стала підставою для встановлення обтяження №1261493 на майно ОСОБА_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_2 ». 
Згідно витягу з Єдиного реєстру боржників від 31.10.2025, відомості про ОСОБА_1 відсутні.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Посилаючись на те, що з моменту накладення арешту та протягом всього часу жодна юридична/фізична особа, як стягував, не зверталася до Івано-Франківського відділу ДВС щодо будь яких майнових претензій до ОСОБА_1 , а відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 відсутні; згідно витягу з Єдиного реєстру боржників від 31.10.2025, відомості про ОСОБА_1 відсутні, Позивач вважає, що накладений арешт на належне йому нерухоме майно – будинок за адресою: АДРЕСА_1 – підлягає зняттю, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.
Інших обставин, які б свідчили про наявність підстав для чинності оскаржуваного арешту нерухомого майна Судом не встановлено.
Відтак, станом на даний час арешт нерухомого майна ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження за 2004 рік за конкретних встановлених у даній справі обставин, є безпідставним.
Частинами 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна боржника.
Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини.
Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках, не передбачених переліком, визначеним ч. 4 цієї статті, арешт може бути знятий за рішенням суду.
Як зазначено у статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до статті 16 ЦК України.
На думку Суду, за встановлених в даній справі обставин, чинність оскаржуваного арешту майна Позивача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна.
Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності Позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном, підстав для продовження обтяження на майно Суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.
У постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 522/8685/13 зазначено, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження. Переглядаючи рішення місцевого суду в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув, не з`ясував коли виконавче провадження було знищено, не надав оцінки, що знищенню підлягають завершені виконавчі провадження, та не вирішив питання про зняття арешту з нерухомого майна, оскільки він знімається, коли виконавче провадження завершене.
У Постанові Верховного суду від 22.12.2021 року у справі № 645/6694/15-ц висловлено правову позицію, згідно якої наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21).
Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Підставою подання позову у справі є спричинення порушення однієї із складових права власності, визначеної ч. 1ст. 317 ЦК України.
Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши надані докази, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи доведені ті обставини, на які Позивач посилається як на підставу позовних вимог; позовні вимоги є підставними, тому підлягають задоволенню - зняттям арешту з майна Позивача.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст.15, 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,- 

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна, – задовольнити.
2. Зняти арешт з нерухомого майна – будинку за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер: 344209326101), який належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , накладений на підставі постанови державного виконавця ДВС м. Івано-Франківська Кульбанського В.М. №б/н від 19.08.2004 року, номер запису обтяження: 5422253, організація, що зареєструвала обтяження: ОСОБА_2 , Реєстраційна служба Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, Івано Франківська обл.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.04.2026 року.

Суддя Домбровська Г.В.