Єдиний унікальний номер 205/2286/22
Номер провадження1-кп/205/41/26

Справа №205/2286/22
Провадження № 1-кп/205/41/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року      Новокодацький районний суд
міста Дніпра

колегіально, у складі: головуючого – судді ОСОБА_1 
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

при секретарі – ОСОБА_4 
за участю прокурора – ОСОБА_5 
захисника – адвоката ОСОБА_6 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №22021050000000203 від 11 жовтня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Красний Лиман Донецької області, громадянина України, раніше не судимого, не одруженого, освіта середня-технічна, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України,- 
В С Т А Н О В И В :

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. 
Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28 червня 1996 року, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю ії територію, яка в межах існуючого кордону с цілісною і недоторканною. 
Відповідно до ч.1 ст.17, ч.1 ст.65 Конституції України, захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. 
Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.
Згідно з п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН. 
31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань по Заключному акту Наради з безпеки і співробітництва в Європі Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року № 13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 02 березня 1999 року №42). Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного договору Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права. 
Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16 грудня 1970 року №2734 (XXV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21 грудня 1965 року №2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14 грудня 1974 року №3314 (XXІХ), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності, не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.
Упродовж 2013 року у окремих представники влади та Збройних Сил Російської Федерації виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону, на порушення порядку, встановленого Конституцією України. Своїх злочинних цілей представники влади і ЗС РФ вирішили досягти зокрема шляхом створення і фінансування терористичної організацій на території України. 
Так, 07 квітня 2014 року, в м.Донецьку, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади РФ та ЗС РФ створено терористичну організацію «Донецька народна республіка». Координація діяльності цієї терористичної організації, як і її фінансове, матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється невстановленими на цей час представниками влади та ЗС РФ, окремими іноземними громадянами, а також окремими суб`єктами господарської діяльності та громадянами України, лояльною налаштованими до ідей та діяльності «ДНР». 
Вказана терористична організація має конкретних лідерів, які підтримують між собою тісні взаємозв`язки; чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, керівники та учасники яких підпорядковуються лідерам організацій, а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з єдиним планом спільних злочинних дій. 
Так, на учасників силового блоку терористичної організації «ДНР» покладаються наступні обов`язки: 
- систематична організація та здійснення актів застосування збройної сили проти держави України у особі представників сил АТО та операції об`єднаних сил, зокрема ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань, задіяними у проведенні антитерористичної операції та операції об`єднаних сил;
- створення не передбачених законом озброєних підрозділів та участь у їх діяльності;
- вербування нових учасників до складу силового блоку терористичних організацій «ДНР» та організація їх у групи, навчання, озброєння та керівництво їхніми діями;
- захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області; 
- вчинення терористичних актів та диверсій на інший території України; 
- захоплення чи заволодіння у інший спосіб зброєю, боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами, а також будівництво укріплень з метою протидії діяльності осіб, задіяних у ході проведення АТО та операції об`єднаних сил та забезпечення власної злочинної діяльності;
- викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування; 
- силова підтримка учасників політичного блоку незаконних утворень «ДНР», захоплення, а також укріплення та охорона зайнятих ними будівель та споруд, техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації
- організація поставок зброї, боєприпасів, вибухових речовин. 
На учасників політичного блоку терористичної організацій «ДНР» покладаються наступні обов`язки: 
- діяльність щодо створення так званих «органів державної влади «ДНР» та їх організація;
- видача документів, які мають ознаки нормативно-правових актів від імені нелегітимних «органів державної влади «ДНР»;
- організація та проведення незаконних референдуму та виборів на територіях, підконтрольних «ДНР»;
- проведення агітаційної роботи серед населення Донецької області щодо діяльності терористичної організації «ДНР» з метою схиляння їх до участі у вказаній терористичній організації та отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України; 
- організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу; 
- налагодження взаємодії між лідерами «ДНР», представниками влади та ЗС РФ з метою координації дій щодо застосування актів збройної сили проти держави України, а також дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; 
- налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для здійснення актів застосування збройної сили проти держави України, зокрема протидії правоохоронним органам, силам АТО та операції об`єднаних сил; 
- налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітацій, висвітлення діяльності «ДНР», дискредитації діяльності органів державної влади України і осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції, та формування думки серед населення про законність власних дій, а також вчинення за їх допомогою дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; 
- надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку «ДНР» та для забезпечення їх протиправної діяльності; 
- забезпечення учасників «ДНР» транспортом, символікою та агітаційними матеріалами. 
На керівників блоків покладається керівництво, організація дій та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників груп, що входять до складу вказаних блоків.
Одним із основних завдань учасників вказаної терористичної організацій є зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вплив на прийняття рішень, вчинення та не вчинення дій органами державної влади України, шляхом застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків. 
Враховуючи викладене, так звана «Доненька народна республіка» - є стійким об`єднанням невизначеної кількості осіб (більше трьох), яка створена з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки та вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до абз.19 ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» - є терористичною організацією.
07 квітня 2014 року, за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції (далі - АТО) із залученням Збройних Сил України та інших військових формувань, яка тривала до 30 квітня 2018 року та надалі відповідно до указу Президента №116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року, отримала формат «операції Об`єднаних сил» із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій і Луганській областях. 
3 квітня 2014 року по теперішній час учасники терористичної організації «ДНР», реалізуючи злочинний умисел представників влади РФ і ЗС РФ щодо досягнення зазначених завдань, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади і місцевого самоврядування, зокрема щодо визнання легітимності діяльності «ДНР» та влади її керівників, здійснюють захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів інфраструктури на території Донецької області, акти застосування збройної сили проти держави України, чинять збройний опір військовослужбовцям Збройних Сил України та правоохоронним органам України, задіяним у відновленні територіальної цілісності України та забезпеченні правопорядку, вчиняються інші злочини. 
Як наслідок, частина території Донецької області опинилась під контролем представників терористичної організації «ДНР» та відповідно до постанови Верховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованим територіями», постановою Верховної Ради України № 252-VIII від 17 березня 2015 року «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого «самоврядування», Закону України від 18 січня 2018 року «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» набула статусу тимчасово окупованої території.
Чисельні злочини, вчинені представниками терористичної організації «ДНР» або за їх участі знайшли своє відображення у зверненнях Верховної Ради України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання «ДНР» терористичною організацією. Зокрема, у зверненні ВРУ до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року за №129-VIII та зверненні до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав-членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому Постановою ВРУ від 14 січня 2015 року за №106-VIII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтриманого Російською Федерацією міжнародного тероризму» від 22 липня 2014 року за №1597-VII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року за №337-VIII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України» від 22 липня 2014 року за №1596-VII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04 лютого 2015 року за №145-VIII.
Факт створення «ДНР» за підтримки та під контролем Російської Федерації визнано Резолюцією ПАРЕ від 12 жовтня 2016 року. При цьому, в Резолюції зазначено, що «ДНР» та всі її «установи» не мають будь-якої легітимності у відповідності з українським або міжнародним правом. 
З метою сприяння насильницькій зміні меж території України, на виконання завдань силового блоку терористичної організації «ДНР», з квітня 2014 року, на частині території Донецької області групами осіб, які здійснювали захоплення адміністративних будівель органів державної влади України та правоохоронних органів України на території Донецької області, після незаконного заволодіння зброєю та бойовими припасами із зазначених будівель, утворено ряд підрозділів, що увійшли до складу силового блоку терористичної організації «ДНР», зокрема батальйон « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «1 Слов`янська бригада ДНР (в/ч НОМЕР_1 )». 
Так, з листопада 2014 року по травень 2015 року (більш точні дата та час під час досудового розслідування не встановлені), обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у с.Оленівка Волноваського району Донецької області, усвідомлюючи, що діяльність терористичної організації «ДНР» та її підрозділів є незаконною, спрямованою на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, добровільно вступив до складу одного з підрозділів її силового блоку, а саме: батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з метою безпосередньої участі в злочинній діяльності щодо дестабілізації суспільно-політичної обстановки та втрати авторитету органів державної влади України, зокрема, шляхом ведення спостереження з пунктів розвідки та застосування зброї проти Збройних Сил України, зобов`язавшись дотримуватися встановлених правил поведінки та виконувати визначені йому функції на посаді стрільця, отримав звання рядового, позивний « ОСОБА_8 » та особисту зброю - АК 74. При цьому, до безпосередніх обов`язків обвинуваченого ОСОБА_7 входили забезпечення ведення вогню артилерією шляхом охорони позицій та техніки, виконання наказів командирів вказаного формування, а у якості винагороди за участь у вказаному підрозділі терористичної організації «ДНР», обвинувачений ОСОБА_7 щомісячно отримував 15 000 рублів. 
У подальшому, керуючись ідеологічними та корисливими мотивами, з грудня 2015 року до весни 2016 року (більш точну дату та час під час досудового розслідування не встановлено), обвинуваченого ОСОБА_7 було призначено на посаду стрільця-зенітника «зенітно-ракетного взводу танкового батальйону НОМЕР_2 Слов`янської бригади ДНР (в/ч НОМЕР_1 )» з місцем дислокації у АДРЕСА_2 та до його безпосередніх обов`язків входило несення чергувань на посту повітряного спостереження та на складі озброєння. 
При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 , вступаючи до терористичної організації «ДНР», а саме до її вищевказаних структурних підрозділів, був достовірно обізнаним, що вони мають організаційну структуру військового типу (поділяються на структурні підрозділи (групи, пости) з визначенням особового складу кожного з них, який носить формений одяг військового типу), характеризуються наявністю єдиноначальності та субординації (невстановленими органами досудового розслідування особами здійснюється єдине керівництво зазначеними збройними формуваннями), використанням знаків розрізнення (нарукавних шевронів та інших предметів), мають воєнізований характер завдань та методів (здійснення з використанням вогнепальної зброї та військової техніки збройного опору підрозділам Збройних Сил України й інших військових формувань України, задіяних у проведенні АТО на території Донецької та Луганської областей України) та ставлять перед собою специфічні завдання (утримання території окремих районів Донецької області, тимчасово не підконтрольних органам державної влади України, встановлення на території цих районів Донецької області військового стану (перевірка документів у осіб, чергування з вогнепальною зброєю на підконтрольних об`єктах, обладнання на території зазначених районів Донецької області так званих «блок постів» для здійснення збройного опору Збройним Силам України й іншим військовим формуванням України) та мають для цього відповідні матеріальні засоби (вогнепальну зброю автомати, бойові припаси (патрони) та військову техніку. 
Таким чином, з листопада 2014 року по травень 2015 року, а також з грудня 2015 року до весни 2016 року, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на тимчасово окупованій території у Донецькій області, діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, приймав участь у терористичній організації «ДНР», забезпечуючи реалізацію цілей та завдань її силового блоку.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся та підтвердив суду, що він дійсно, у період часу з листопада 2014 року по травень 2015 року, перебуваючи в с.Оленівка Донецької області, добровільно вступив до батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який є структурним підрозділом терористичної організації «ДНР», отримав звання рядового, позивний « ОСОБА_8 » та особисту зброю - АК 74, а також щомісячне грошове утримання у розмірі 15000 рублів. Після цього, з грудня 2015 року до весни 2016 року, його було призначено на посаду стрільця-зенітника «зенітно-ракетного взводу танкового батальйону ІНФОРМАЦІЯ_3 , з місцем дислокації у АДРЕСА_2 . 

Крім показань самого обвинуваченого, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
Так, свідок ОСОБА_9 суду підтвердив, що зі слів свого сина – ОСОБА_10 , йому стало відомо про те, що останній, разом з обвинуваченим ОСОБА_7 , з листопада 2014 року по травень 2015 року перебували на службі у підрозділі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в с.Оленівка Волноваського району Донецької області, а після цього, у період часу з грудня 2015 року до весни 2016 року - у танковому батальйоні ІНФОРМАЦІЯ_3 у АДРЕСА_2 , під час служби мали при собі зброю АК та отримували щомісячне грошове утримання у розмірі 15000 рублів. 
Зазначені обставини також повністю підтверджуються: протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 січня 2022 року (Т.1., а.с.102-104), а також протоколом огляду відео від 11 січня 2022 року (Т.1., а.с.106-111), під час яких свідок ОСОБА_10 впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 як особу, яка у період часу з 2014 року по 2016 рік приймала участь у терористичній організації «ДНР»; висновком судової портретної експертизи №38 від 03 квітня 2022 року (Т.1., а.с.217-219), згідно з якою на фото, отриманих в результаті експертизи №35 від 06 квітня 2021 року та на сканкопії паспорта громадянина України – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – зображено обличчя однієї і тієї ж особи; протоколами огляду від 20 лютого 2025 року (Т.3., а.с.164-172, 174-179, 181-188, 190-198), а також від 21 лютого 2025 року (Т.3., а.с.200-206), під час яких були оглянуті відеозаписи із зображенням обвинуваченого ОСОБА_7 під час його участі у терористичній організації «ДНР» у період часу з листопада 2014 року до весни 2016 року. 

Таким чином, допитавши обвинуваченого та свідка, дослідивши письмові докази та матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.258-3 КК України, як участь у терористичній організації.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , передбаченою ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.
При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , а також попередження нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі, але не в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.258-3 КК України, оскільки підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачене законом, судом не встановлені, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також без застосування додаткового покарання – конфіскації майна. 
На підставі ст.122 ч.2, 124 ч.2 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта при проведенні судової портретної експертизи у сумі 4530,48 грн.
Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років та сім місяців, без конфіскації майна.

Строк покарання ОСОБА_7 відраховувати з 20 березня 2022 року. 

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання термін попереднього ув`язнення, а саме: з 20 березня 2022 року і до набрання вироком законної сили, включно, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ОСОБА_7 – залишити без змін, до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні судової портретної експертизи №38 від 03 квітня 2022 року в розмірі 4 530 гривень 48 копійок.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: Судді: 

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 

З оригіналом згідно: суддя – 

секретар –