ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року	справа № 380/19826/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним і скасування рішення, -
в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача №UA20900002025205 від 18.06.2025 та №UA20900002025206 від 18.06.2025.
Ухвалою від 06.10.2025 відкрите провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Ухвалою від 23.10.2025 відмовлено Львівській митниці у задоволенні клопотання про розгляд справи з у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.10.2022 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оформила та подала до Львівської митниці Митну декларацію (форми МД-2) типу ІМ 40 ДЕ № UA209180/2022/073524. За даними вказаної МД на територію України ввезено товар - сідельний тягач для напівпричепів марки МАN, модель ТGX, L.2007.46.001, 2018 року випуску; VIN-код: НОМЕР_1 , виробник - фірма МАN Тruck & Вus АG (Німеччина), продавець – FRESH BOX Sp.z o.o. (м. Ярослав, Польща); задекларована митна вартість - 1159320,68 грн, застосована преференційна ставка ввізного мита - 0%, яка, за законодавством, застосовується до товарів, з походженням із території Євросоюзу (графа 47 МД, вид податку - 020, ставка - 10%, однак СП - 06, що означає «умовну сплату», а фактично, застосування нульової ставки). При цьому, по даному товару до бюджету нараховано/сплачено митних платежів на суму 231864,14 грн в т.ч.: мито - 115932,07 грн, ПДВ - 231864,14 грн. 
Відповідно до наказу Львівської митниці 02.05.2025 №165 проведено документальну невиїзну перевірку дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, в тому числі залежно від країни походження товарів при переміщенні через митний кордон України товарів за митною декларацією від 13.10.2022 №UA209180/2022/073524.
За результатами проведеної перевірки складено Акт від 29.05.2025 №82/25/7.4.-19/ НОМЕР_2 , яким встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, частини першої статті 257, частини п`ятої статті 280 Митного кодексу України, підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України. 
На підставі висновків вказаного акта перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення від 18.06.2025 №UA2090002025205 та №UA2090002025206.
Відповідно до податкового повідомлення-рішення Львівської митниці №UA2090002025205 від 18.06.2024 (за платежем Податок на додану вартість (ПДВ) згідно розрахунку сумою визначеного податкового зобов`язання за МД №UA209180/2022/073524 від 13.10.2022 становить 115 932,07 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями – 115 932,07 грн., за штрафними санкціями – 0, 00 грн.
Відповідно до податкового повідомлення-рішення Львівської митниці №UA2090002025206 від 18.06.2024 (за платежем Податок на додану вартість (ПДВ) згідно розрахунку сумою визначеного податкового зобов`язання за МД №UA209180/2022/073524 від 13.10.2022 становить 25 505,05 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями – 23 186,41 грн., за штрафними санкціями – 2 318,64 грн.
Приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, митний орган виходив з того, що преференційне походження товару не підтвердилось належним чином. Оскаржувані ППР прийняті на підставі отримання контролюючим органом інформації від уповноваженого органу іноземної держави про не підтвердження преференційного походження товару, що зазначений в сертифікати EUR.1, у зв`язку з чим, на думку відповідача, не можуть бути застосовані тарифні преференції.
В обґрунтування даних податкових повідомлень-рішень відповідач посилається на те, що Державна митна служба України листом від 25.12.2023 №15/15-03-01/7.4/6023 інформувала Львівську митницю про отримання від уповноваженого органу Словаччини листа від 11.12.2023 №1201-IOC.4331.29.2023 згідно з яким не підтверджено преференційне походження товару, зазначеного у сертифікаті з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 04.10.2022 №PL/MF/AR 0072103, у зв`язку з чим до товару, ввезеного за митною декларацією від 13.10.2022 №UA209180/2022/073524, не можуть бути застосовані тарифні преференції, відповідно до Додатку І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Протоколу І до Угоди про асоціацію між Європейським Союзом та Україною відповідно» (про що внесена уповноваженим органом Республіки Польща відповідна відмітка в графу 14 даного сертифіката «Не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності інформації, що міститься в ньому», вказана відмітка у сертифікаті належним чином засвідчена уповноваженим органом Республіки Польща, і тому до нього не можуть бути застосовані тарифні преференції.
Стверджує: «… ФОП ОСОБА_1 звернулася до польського експортера – FRESH BOX Sp.z o.o. і до безпосереднього продавця вантажівки – WPP AGGO-HURT Sp.z o.o. із запитом про надання інформації з приводу того, чи зверталися до них митні органи Польщі з метою додаткового підтвердження преференційного походження транспортного засобу і чи підтверджували вони його преференційне походження. У відповіді, отриманій від польського експортера FRESH BOX Sp.z o.o., окрім іншого, було зазначено, що по тягачу з VIN НОМЕР_3 такого запиту від польських митних органів не надходило. Окрім цього, польський експортер підтвердив, що країна-виробник сідельного тягача - Польща. Експортер гарантував, що у випадку отримання відповідного запиту від митних органів Польщі, він надасть їм усю потрібну інформацію. У відповіді, отриманій від польського продавця WPP AGGO-HURT Sp.z o.o. також, було зазначено, що по тягачу з VIN НОМЕР_3 польські митні органи не зверталися для підтвердження походження придбаного автопоїзда. Окрім цього, польський продавець WPP AGGO-HURT Sp.z o.o. підтвердив, що тягач вироблений у Польщі.
Враховуючи інформацію про те, що митні органи Польщі надали митним органам України відповідь, яка ґрунтується на припущеннях, ФОП ОСОБА_1 звернулася до Малопольської митно-податкової служба в Кракові з проханням надати письмові докази того, що після запиту митних органів України, польський митний орган звертався до WPP AGGO-HURT Sp.z o.o. чи до FRESH BOX Sp.z o.o. з метою підтвердити преференційне походження спірного сідельного тягача. У листі, отриманого від польських митних органів, містилося засноване на здогадках твердження про те, що «у зв`язку з негативною верифікацією транспортного сертифіката Euro.1 № РL/МF/АR 0072103, виданого компанією FRESH BOX Sp.z o.o., відсутні документи, які підтверджують преференційне походження експортованого транспортного засобу». Будь-яких доказів звернення уповноважених органів Польщі до експортера чи до продавця лист не містив. 25 серпня 2025 ФОП ОСОБА_1 повторно звернулася до Малопольської митно-податкової служба надати письмові докази звернення до експортера, проте вичерпної відповіді позивач не отримала…».
Враховуючи викладене, вважає що донарахування позивачу податків і зборів є незаконним. Це стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Із вказаних підстав просить задовольнити позов.
Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що відповідно до ст. 31 та ст. 32 Додатку І «Визначення поняття «походження товару» та методи адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, була проведена перевірка вищезгаданого сертифіката на перевезення EUR.1 №PL/MF/AR 0072103. Експортер не зміг надати митним органам достатніх документів щодо походження товару. Регіональний офіс податкової адміністрації в Кракові повідомляє, що вимоги та правила преференційного походження, передбачені Договором, укладеним між Україною та ЄС, не виконуються, статус преференційного походження не підтверджено. Результат перевірки негативний».
Таким чином, уповноваженим органом Республіки Польщі, як уповноваженим державним органом країни експортера, не підтверджено преференційне походження з Європейського Союзу товару (код пільги 410), ввезеного ФОП ОСОБА_1 за митною декларацією від 13.10.2022 №UA209180/2022/073524. Враховуючи ту обставину, що для товару, ввезеного за вказаною митною декларацією преференційне походження є визначальним для оподаткування, а інформація про преференційне походження виявилась недостовірною, а тому, ФОП ОСОБА_1 преференційні ставки ввізного мита до товару, зазначеного у сертифікаті з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 04.10.2022 №PL/MF/AR 0072103, застосовано неправомірно.
Отже, безпідставне застосування ФОП ОСОБА_1 зменшених ставок ввізного мита та преференції «410» призвело до порушення вимог статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, частини першої статті 257, частини п`ятої статті 280 Митного кодексу України, підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України.
Стверджує: «… митний орган країни імпортера не повинен спростовувати походження товарів не з Європейського Союзу і не повинен доводити інше походження товарів, він лише приймає до уваги відомості уповноваженого органу країни експорту та надалі вчиняє дії, передбачені Угодою, а саме – приймає рішення щодо правомірності надання суб`єкту господарювання певної преференції.
У випадку отримання від уповноважених органів відомостей щодо не підтвердження преференційного походження товару з Європейського Союзу, митний орган саме зобов`язаний (за відсутності виняткових обставин), а не має права, відмовити у наданні права на преференції.
Під час здійснення вказаної перевірки мова йдеться лише про те, що експортер повинен надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів. Експортер повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту чи вивезення вчинити такі дії…».
Із вказаних підстав вважає спірні ППР правомірними та просить суд відмовити у задоволенні позову.
Позивач надіслав відповідь на відзив, у якій зазначив: «…відповідач має достатньо можливостей (і не має будь-яких перешкод, чи законодавчих обмежень), щоб звернутися до компетентних органів Польщі для отримання необхідних доказів. Такі його дії не суперечитимуть ні положенням КАС України, ні Протоколу 1 до Угоди про асоціацію. Навпаки, за наявності двох документів, один з який є офіційним і достовірним і повністю підтверджує преференційне походження товару (Серитфікат EUR.1), а другий спростовує наявність преференцій, у відповідача виникає законне право, передбачене ч.2 ст. 43 МК України — «перевірити правильність відомостей, що у них (документах) містяться». Цю вимогу Митного кодексу не слід трактувати, що ніби-то перевірка відомостей повинна стосуватися, виключно, документів наданих суб`єктом оподаткування (бо такого у вказаній нормі немає). Митний орган зобов`язаний перевірити правильність усіх необхідних відомостей, які містяться в зібраних ним документах, в тому числі відомостей про те, чи мало місце звернення компетентних органів Польщі - до експортера (за наявності заперечень експортера з цього приводу). Частина 2 ст. 43 МК України прямо вказує на те, що «у разі виникнення сумнівів щодо дійсності документів про походження товару та/або правильності відомостей, що в них містяться, зокрема щодо відомостей про країну походження товару, митний орган може ... звернутися у паперовій або електронній формі до такого компетентного органу (організації) із запитом про проведення перевірки автентичності документа про походження товару та відповідності походження товару правилам походження, встановленим цим Кодексом». Це означає, що коли єдиним документом про походження товару і відсутність преференцій стає ЛИСТ компетентних органів Польщі, український митний орган має право перевірити правильність відомостей, відображених у цьому листі щодо наявності факту звернення до експортера. Тому, заяви про відсутність нормативних підстав для звернення до польської сторони за підтвердженням відомостей про звернення до експортера - просимо суд сприймати критично.
Позивач розуміє, що відповідачу цього робити немає потреби, адже йому достовірно відомо, що такі «листи» друкуються митними органами Польщі на прохання української сторони, навіть, без звернень до експортерів. Таким чином єдиним офіційним і достовірним документом, чинність якого не спростована польським компетентним органом є Сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1, наданий позивачем. Звертаємо увагу суду, що за ч.4 ст.17 Протоколу 1, - сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бут виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу. За ч.1 цієї ж статті 17, митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними – все це повинно відбуватися і відбулося під час процедури видачі сертифіката, адже ст.17 називається «Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1».
Лист довільної форми і сумнівного змісту, наданий польським митниками, не може бути єдиним документом який визначає статус товарів, котрі підпадають під дію Угоди про асоціацію. Це підтверджує зміст ст. 16 Протоколу 1, відповідно до якої, - товари, що походять з Європейського Союзу... підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів (прим. перелік є виключним): (а) сертифікат з перевезення товару EUR.1, (b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, — декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати... Подібного Листа, для визначення товарів, які підпадають під дію Угоди про асоціацію, у передбаченому ст. 16 Протоколу 1 – немає. Не зважаючи на це спірний Лист став для митного органу України єдиним документом, за яким була встановлена відсутність преференційного походження задекларовано товару…».
Просив суд задовольнити позов.
Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.
ФОП ОСОБА_1 за митною декларацію від 13.10.2022 №UА209180/2022/073524 ввезений товар №1 — «Сідельний тягач для напівпричепів, марка МАN модель ТGХ L.2007.46.001 Ідент. №WМА06ХZZ1JР106672, 2018 р. випуску, двигун дизель НОМЕР_4 см. куб., потужність 338 kw. Призначений для перевезення вантажів по дорогах загального призначення». Код товару згідно з УКТ ЗЕД 8701209000; ставка ввізного мита пільгова/повна - 10 %, зменшене ввізне мито (згідно Доповнення І до Регіональної конвенції) - 0%; умови поставки товару згідно ІНКОТЕРМС – ЕСА; вага брутто - 8442 кг, нетто - 8442 кг.
Фактурна вартість товару-32 500,00 EUR або 1 153 834,5 грн (згідно з встановленим НБУ курсом на день митного оформлення 1 євро = 35,50260000 грн).
Витрати на транспортування - 5 486,18 грн.
Митна вартість визначена за основним методом та становить - 1 159 320,68 грн.
По даному товару до бюджету нараховано/сплачено митних платежів на суму 231864,14 грн., а саме: мито - 115932,07 грн. (спосіб платежу - 06), податок на додану вартість - 231864,14 грн. (спосіб платежу - 01). Одержувач товару та особа, відповідальна за фінансове врегулювання - ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ). 
Відправник товару: «FRESH BOX Sp.z o.o.», 37-500 Jaroslaw, ul. Lubelska 19. Polska.
Вказаний товар декларувався із застосуванням преференції за кодом «410» і, як наслідок, з нарахуванням ввізного мита за преференційними ставками від митної вартості в рамках дії норм статті 15 Доповнення 1 «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження.
Застосування пільги зі сплати ввізного мита ФОП ОСОБА_1 було здійснено на підставі наданого під час митного оформлення товару преференційного документа від 04.10.2022 №РL/МF/АR 0072103, який вказаний у графі 44 митної декларацій під кодом «0954» - «сертифікат з перевезення (походження) товарів форми EURO.1». Країна походження товарів у графі 34 митної декларації вказано «ЕU» (Європейський Союз) та було заявлено декларантом на підставі відомостей, наявних у зазначеному сертифікаті з перевезення (походження) товару форми EURO.1.
Відповідно до наказу Львівської митниці 02.05.2025 №165 проведено документальну невиїзну перевірку дотримання ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, в тому числі залежно від країни походження товарів при переміщенні через митний кордон України товарів за митною декларацією від 13.10.2022 №UA209180/2022/073524.
Копія наказу від 02.05.2025 №165 та письмове повідомлення від 05.05.2025 №76 про проведення документальної невиїзної перевірки з 19 травня 2025 року тривалістю 2 робочі дні направлено за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 369, каб. 305 ФОП ОСОБА_1 листом від 05.05.2025 №7.4-5/19-03/13/11319 з повідомленням про вручення (трек - код Укрпошти №0601142448347).
Перевірка проводилась з 19.05.2025 по 20.05.2025 та тривала 2 робочі дні.
На адресу ФОП ОСОБА_1 скеровано лист від 05.05.2025 №7.4-5/19-03/13/11319 в якому зазначено про право суб`єкта ЗЕД відповідно до статті 350 Митного кодексу України надати в термін до 20 травня 2025 року пояснення та/або документальне підтвердження щодо преференційного походження товарів, оформлених на підставі документів про походження, митне оформлення яких завершено за митною декларацією від 13.10.2022 №UА209180/2022/073 524.
Листом від 19.05.2025 №б/н (вх. Львівської митниці від 20.05.2025 №18030/13-18) ФОП ОСОБА_1 надано відповідь: «Мною, ФОП ОСОБА_1 , було отримано лист про проведення документальної невиїзної перевірки. На підтвердження щодо преференційного походження товарів, оформлених на підставі документів про походження, митне оформлення яких завершено за митною декларацією від 13.10.2022 №UА209180/2022/073524, а саме тягач МАN ТGХ 18.460 VIN НОМЕР_3 надаю документи у вкладенні листа...».
Державна митна служба України листом від 25.12.2023 №15/15-03-01/7.4/6023 інформувала Львівську митницю про отримання від уповноваженого органу Республіки Польщі листа від 11.12.2023 №1201-ІОС.4331.29.2023 з результатами процесу перевірки сертифіката з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 04.10.2022 №РL/МF/АR 0072103.
Уповноваженим органом Республіки Польщі у зазначеному листі повідомлено наступне: «...Регіональний офіс податкової адміністрації в Кракові повідомляє, що відповідно до ст. 31 та ст. 32 Додатку І «Регіональний офіс податкової адміністрації в Кракові повідомляє, що відповідно до ст. 31 та ст. 32 Додатку І «Визначення поняття «походження товару» та методи адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, була проведена перевірка вищезгаданого сертифіката на перевезення ЕІЖ. 1 №РЕ/МГ/АК 0072103. Експортер не зміг надати митним органам достатніх документів щодо походження товару. Регіональний офіс податкової адміністрації в Кракові повідомляє, що вимоги та правила преференційного походження, передбачені Договором, укладеним між Україною та ЄС, не виконуються, статус преференційного походження не підтверджено. Результат перевірки негативний...".
За результатами проведеної перевірки складений акт від 29/05/2025 №82/25/7.4-19/3263319921.
Перевіркою встановлені порушення:
- ст. 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, ч. 1 ст. 257, ч. 5 ст. 280 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митною декларацією від 13.10.2022 №UА209180/2022/073524 на загальну суму 115932,07 грн;
- пп. в п. 185.1 ст. 185, п. 187.8 ст. 187, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України України, в результаті чого занижене податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митною декларацією від 13.10.2022 №UA209180/2022/073524.
Як слідує із Акту перевірки, підставою для донарахування митних платежів, слугувала інформація, отримана від уповноважених органів Республіки Польща, яка і була скерована до Львівської митниці Державною митною службою України відповідними листами.
У ході проведення перевірки контролюючим органом встановлено неправомірність застосування зменшених ставок ввізного мита та преференції «410», під час митного оформлення товарів за митною декларацією від 13.10.2022 №UА209180/2022/073524, внаслідок чого ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги статті 15 Доповнення I до Регіональної конвенції, вимог частини другої статті 46, частини першої статті 257 Митного кодексу України, підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України.
На підставі висновків вказаного акта перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення від 18.06.2025 №UA2090002025205 та №UA2090002025206.
Відповідно до податкового повідомлення-рішення Львівської митниці №UA2090002025205 від 18.06.2024 (за платежем Податок на додану вартість (ПДВ) згідно розрахунку сумою визначеного податкового зобов`язання за МД №UA209180/2022/073524 від 13.10.2022 становить 115 932,07 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями – 115 932,07 грн., за штрафними санкціями – 0, 00 грн.
Відповідно до податкового повідомлення-рішення Львівської митниці №UA2090002025206 від 18.06.2024 (за платежем Податок на додану вартість (ПДВ) згідно розрахунку сумою визначеного податкового зобов`язання за МД №UA209180/2022/073524 від 13.10.2022 становить 25 505,05 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями – 23 186,41 грн., за штрафними санкціями – 2 318,64 грн.
Не погодившись із цими ППР, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку позиціям сторін у справі, суд застосовує наступні правові норми.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Митний кодекс України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Статтею 3 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено особливості застосування законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, де частиною 1 передбачено, що при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день прийняття митної декларації митним органом України.
Пунктом 24 частини 1 статті 4 МК України встановлено, що митний контроль це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно з пунктом 190.1 статті 190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. Отже, сума податку на додану вартість залежить від розміру мита, що підлягає сплаті та включається до ціни товару.
Частиною 1 статті 270 МК України передбачено, що правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Стаття 276 МК України визначає, що платниками мита є: 1) особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом; 2) особа, на адресу якої надходять товари, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових або експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, вантажних відправленнях; 3) особа, на яку покладається обов`язок дотримання вимог митних режимів, які передбачають звільнення від оподаткування митом, у разі порушення таких вимог; 4) особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу); 5) особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження товари, що були випущені у вільний обіг на митній території України із звільненням від оподаткування митними платежами, до закінчення строку, визначеного законом; 6) особа, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 277 МК України об`єктами оподаткування митом є: 1) товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами; 2) товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України; 3) товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу.
Отже, аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що платники податків, визначені статтею 272 МК України, при ввезені відповідного товару (який є об`єктом оподаткування відповідно до частини першої статі 277 Кодексу) на митну територію України зобов`язані сплачувати ввізне мито.
Частиною першою статті 280 МК України передбачено, що в Україні застосовуються такі види ставок мита: 1) адвалорна - у відсотках до встановленої статтею 279 цього Кодексу бази оподаткування; 2) специфічна - у грошовому розмірі на одиницю бази оподаткування, встановлену статтею 279 цього Кодексу; 3) комбінована, що складається з адвалорної та специфічної ставок мита.
Відповідно до частин 3-4 статті 280 МК України ставки мита, крім сезонного та особливих видів мита, встановлюються виключно законами України з питань оподаткування. Ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
Згідно з частиною п`ятою статті 280 МК України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.
До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Згідно з частинами 1-3 статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.
Відповідно до частини шостої статті 36 МК України положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Статтею 43 МК України передбачено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару. У разі втрати сертифіката приймається його офіційно завірений дублікат. Засвідчена декларація про походження товару - це декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями. Декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару. Сертифікат про регіональне найменування товару - це документ, який підтверджує, що товари відповідають визначенню, характерному для відповідного регіону країни, та виданий компетентним органом відповідно до законодавства країни вивезення товару.
У разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або митним органом встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати митному органу для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості. Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару. 
Стаття 44 МК України визначає порядок підтвердження країни походження товару.
Згідно з частинами 1-2 статті 44 МК України для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару. У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, подається обов`язково лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.
Статтею 45 МК передбачено, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. Запит про проведення перевірки повинен містити виклад обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію. До запиту додається документ, що підлягає перевірці, або його копія, а також у разі необхідності інші відомості, що можуть сприяти проведенню перевірки. Запит про проведення перевірки надсилається протягом 1095 днів з дня подання документа про походження товару, крім випадків, коли така перевірка ініціюється у зв`язку з кримінальним провадженням.
Таким чином, з огляду на наведені норми, у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару відповідач мав право звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
Законом України “Про приєднання України до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження” №2187-VIII від 08.11.2017 Верховна Рада України постановила приєднатися до Регіональної конвенції.
Частиною першою статті 15 Регіональної конвенції встановлено, що товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження:
(a) сертифікат з перевезення товару EUR. 1, зразок якого наведений у Додатку III а;
(b) сертифікат з перевезення товару EUR-МЕD, зразок якого наведений у Додатку III b;
(c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься декларацією походження або декларацією походження ЕUR-МЕD), надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. 
Регіональною конвенцією передбачено можливість проведення перевірок митними органами країни-експортера у наступних випадках: при видачі сертифіката EUR.1; у подальшому - у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції.
Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1 або EUR.MED, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також для виконання інших умов цієї Конвенції. Для цих цілей вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть доцільними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї Статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена графа, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню (стаття 7 розділу 2 Доповнення 1).
Законом України “Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони” від 16.09.2014 №1678-VII ратифіковано Угоду.
Відповідно до статті 26 глави 1 розділу Угоди положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави походження означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди (Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва).
Згідно із частиною першою статті 2 розділу 2 Протоколу І з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:
1. товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;
2. товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
За приписами частини 1 статті 16 розділу 5 Протоколу І товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: сертифікату з перевезення товару EUR.1; у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься декларацією інвойс, надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.
Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 передбачена статтею 17 Протоколу 1, згідно з якою сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.
Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки.
Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.
Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.
При цьому, за змістом пунктів 1-6 статті 22 розділу 5 Протоколу 1 декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) цього Протоколу, може бути складена: (a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або (b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.
Відповідно до статті 28 Протоколу І, до складу документації, зазначеної в статтях 17(3) і 22(3) цього Протоколу, використовуваної для підтвердження того, що товари, вказані в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу, можуть входити, interalia (переклад - також), в тому числі:
(a) прямі свідчення процесів, виконаних експортером чи постачальником для отримання розглядуваного майна, що містяться, наприклад, у його обліковій документації чи у міжнародній системі обліку;
(b) документи, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;
(c) документи, що підтверджують обробку матеріалів у Європейському Союзі або Україні, видані чи складені в ЄС або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;
(d) сертифікати з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні згідно з цим Протоколом;
(e) належні свідчення про обробку, виконану з межами Європейського Союзу або України згідно з положеннями статті 12 даного Протоколу, які підтверджують, що вимоги цієї статті були виконані.
Статтею 33 Протоколу І регулюються питання щодо перевірки підтверджень походження. Так, пунктом 1 цієї статті встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.
З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку (пункт 2 статті 33 Протоколу I).
Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними (пункт 3 статті 33 Протоколу І).
Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та, чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу (пункт 5 статті 33 Протоколу I).
Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції (пункт 6 статті 33 Протоколу I).
Таким чином, митним законодавством України та міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу, у випадку отримання відповіді компетентного органу, за результатами перевірки документів про преференційне походження товару, яка, зокрема, не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.
Митному органу не надається повноважень, права діяти на власний розсуд за вказаних обставин, не надається право перевіряти додатково надану йому інформацію, не надано право здійснювати будь-які інші дії з цього приводу, не надано право оцінювати надану інформацію з будь-якого боку. Вказаний алгоритм дій контролюючого органу не передбачає аналізу ним додаткових доказів (документів), наданих декларантом для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару.
У випадку отримання від вказаних органів відомостей щодо не підтвердження преференційного походження товару з Європейського Союзу, митний орган повинен, за відсутності виняткових обставин, відмовити у наданні права на преференції. Таке ж рішення він повинен прийняти і у разі, якщо відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2022 року у справі №260/2805/20, від 11 серпня 2022 року у справі №460/8509/21, від 31 липня 2024 року у справі №260/6407/21.
Згідно із частиною першою статті 351 МК предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
За приписами пункту 2 частини 2 статті 351 МК документальна невиїзна перевірка проводиться, зокрема, у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу (частина третя статті 351 МК). Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки (частина четверта статті 351 МК).
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо, зокрема, результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Згідно з підпунктом 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
За змістом частини першої статті 289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання; в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України.
Як встановлено судом, позивачкою ФОП ОСОБА_1 за митною декларацію від 27.10.2022 № UА209180/2022/076660 ввезено товар №1 — «Сідельний тягач для напівпричепів, марка МАN модель ТGХ L.2007.46.001 Ідент. №WМА06ХZZ1JР106672, 2018 р. випуску, двигун дизель НОМЕР_4 см. куб., потужність 338 kw. Призначений для перевезення вантажів по дорогах загального призначення». Код товару згідно з УКТ ЗЕД 8701209000; ставка ввізного мита пільгова/повна - 10 %, зменшене ввізне мито (згідно Доповнення І до Регіональної конвенції) - 0%; умови поставки товару згідно ІНКОТЕРМС – ЕСА; вага брутто - 8442 кг, нетто - 8442 кг.
Відправник товару: «FRESH BOX Sp.z o.o.», 37-500 Jaroslaw, ul. Lubelska 19. Polska.
Вказаний товар декларувався із застосуванням преференції за кодом «410» і, як наслідок, з нарахуванням ввізного мита за преференційними ставками від митної вартості в рамках дії норм статті 15 Доповнення 1 «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження.
Застосування пільги зі сплати ввізного мита ФОП ОСОБА_1 було здійснено на підставі наданого під час митного оформлення товару преференційного документа від 04.10.2022 №РL/МF/АR 0072103, який вказаний у графі 44 митної декларацій під кодом «0954» - «сертифікат з перевезення (походження) товарів форми EURO.1». Країна походження товарів у графі 34 митної декларації вказано «ЕU» (Європейський Союз) та було заявлено декларантом на підставі відомостей, наявних у зазначеному сертифікаті з перевезення (походження) товару форми EURO.1.
Державна митна служба України листом від 25.12.2023 №15/15-03-01/7.4/6023 інформувала Львівську митницю про отримання від уповноваженого органу Республіки Польщі листа від 11.12.2023 №1201-ІОС.4331.29.2023 з результатами процесу перевірки сертифіката з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 04.10.2022 №РL/МF/АR 0072103.
Уповноваженим органом Республіки Польщі у зазначеному листі повідомлено наступне: «Регіональний офіс податкової адміністрації в Кракові повідомляє, що відповідно до ст. 31 та ст. 32 Додатку І «Визначення поняття «походження товару» та методи адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, була проведена перевірка вищезгаданого сертифіката на перевезення EUR.1 №РL/МF/АR 0072103.
Таким чином, цей товар не відповідає вимогам щодо походження Додатку 1 до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між ЄС та його державами-членами, з однієї сторони, та Україною, з іншої сторони (надалі іменується як «протокол»). Застосовані напівпричепи не підпадають під преференційний режим відповідно до вказаного протоколу» та надав копію вказаного сертифіката з внесеною уповноваженим органом Польської Республіки відповідної відмітки в графу 14 сертифіката «Не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності».
Отже, за результатами оцінки викладеної у цих листах інформації щодо непідтвердження преференційного походження товарів, придбаних позивачем у відповідних нерезидентів, відповідач вважав, що компетентними органами Республіки Польщі, листами, направлено результати процесу перевірок сертифікатів з перевезення (походження) товару форми ЕUR.1, і письмово наведено обґрунтування причин, з яких товари, що експортовані з території Європейського Союзу на адресу фізичної особи-підприємця ФОП ОСОБА_1 , не відповідають вимогам положень Протоколу І та Доповнення і щодо "преференційного походження товарів" в рамках Угоди, і тому до них не може бути застосовано тарифні преференції.
При цьому, уповноваженими органами Республіки Польщі підтверджено автентичність самих документів, однак товар не має підтвердженого преференційного походження з Європейського Союзу відповідно до Додатка І «Визначення поняття походження продукцій» та методів адміністративного співробітництва відповідно до Регіональної конвенції.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що оскільки експортером не підтверджено преференційне походження товару, вказаного у сертифікатах відповідно до Угоди, то відповідно товар не може вважатися таким, що походить з Європейського Союзу та не підлягає митному оформленню із застосуванням преференційної ставки ввізного мита.
У даному випадку формальна наявність сертифікату походження товару, за видачу якого несе відповідальність експортер, не є достатньою підставою для висновку про вчинення позивачем всіх залежних від нього дій для отримання спірних преференцій. Діючи добросовісно та застосовуючи пільгові тарифи, позивач мав безсумнівно переконатися, що поставлений ним товар дійсно є товаром відповідного походження згідно з положеннями вищезазначеної Угоди, а не покладатися лише на відповідальність експортера за видачу відповідного сертифікату.
У спірних правовідносинах обов`язок з декларування, визначення і сплати мита та податку має саме позивач, а тому саме він, а не продавець товару, несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку.
Отже, оскільки відомості про опис товару, країну походження, код преференції та відомості про нарахування митних платежів заповнюються у митній декларації декларантом самостійно, то з моменту прийняття митної декларації до митного оформлення саме декларант несе юридичну відповідальність за недостовірність таких відомостей.
Враховуючи вищезазначене, оскільки фізичною особою-підприємцем самостійно у митних деклараціях зазначено код пільги “ 410” (звільнення від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України), водночас, сертифікатами з перевезення товару EUR.1 країна походження товару не підтверджена, як наслідок, суд вважає, що позивачка не має права на застосування преференційного режиму і повинен при митному оформленні сплатити митні платежі у повному обсязі.
Суд зазначає, що спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з наявністю відповіді компетентного органу, що видав документ, або компетентної організації країни, зазначеної як країна походження товару, щодо проведення перевірки документів про походження товару, що було вже предметом оцінки в постановах Верховного Суду.
Так, за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові №260/4347/20 від 26.04.2023 країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених Митним кодексом України. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом.
У разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
Угода про асоціацію з ЄС та, зокрема, Протокол I до цієї угоди передбачає чіткий алгоритм дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару. У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, зокрема, щодо країни походження, при ввезенні (пересиланні) на митну територію України товарів, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган самостійно визначає базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків на підставі відомостей, зазначених у таких документах. Податкове зобов`язання може визначатися контролюючим органом і після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, за результатами документальної перевірки.
За висновками, наведеними Верховним Судом у постановах від 1 березня 2021 року у справі №240/7093/19, від 05 червня 2024 року у справі №380/2397/22 митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару.
Необхідно зазначити й те, що позивачкою не наведено обґрунтованих та підтверджених належними доказами доводів про те, що інформація, зазначена у відповідних листах компетентних органів Республіки Польщі щодо результатів перевірок декларацій та сертифікатів з перевезення (походження) товару форми ЕUR.1, що надавались позивачем, в тому числі для митного оформлення товарів, є недостовірною, або такою, що сформована відповідними органами з порушенням вимог законодавства.
Отже, Львівською митницею правомірно прийнято спірні податкові повідомлення-рішення про донарахування фізичній особі-підприємцю грошових зобов`язань зі сплати ввізного мита і податку на додану вартість.
За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Враховуючи встановлені судом обставини та наведені правові норми, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправними спірних ППР. 
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати належить покласти на позивача.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Морська Галина Михайлівна